O parasitskih sibilantih iza gutturalah u 
slavenštini. 
Čitao u sjednici filologičko-historičkoga razreda jugoslavenske akademije znanosti 
i umjetnosti 4. ožujka 1875. 
PRAVI ČLAN DR. LAVOSLAV GEITLER. 
Primjetba. Imaju tomu gotovo već prieko dvie godine, što 
sam u sl. akademiji čitao ob odnošaju slavenskih, litavskih i san- 
skritskih sičnikah. Razne okolnosti zapriečiše me, da se prvo- 
bitnim nacrtom posvema zadovoljim te ga do kraja dotjeram pogla- 
vito za to, što mu granice razmaknuh njekimi novimi gledišti naišav 
raznim fonetskim procesom, koje dosada samo u litavštini tražiti 
privikosmo, znamenite tragove u slavenštini, njeke pače i u sanskritu. 
Dovršiv njeke partije tako, da ih mogu smatrati cjelinami, hoću, 
da jih sada postupice objelodanim, te držim s toga razloga 
umjestnim, da ovdje čitaocu označim okvir čitave s veće česti već 
dovršene radnje. Glavnim mi je priedmetom s jedne strane, da 
obrazložim one osobite glasovne pojave, koje treba da smatramo 
iznimkami pored glavnih zakonah o razvoju sičnikah u dotičnih je- 
zicih; s druge pako, da izpitam domašaj procesa, koji zovem ume: 
tanjem parasitskih suglasah prije svega u slavenštini, zatim u litav- 
skih jezicih i u sanskritu. Ovo su pojedina pogiavja. Polazeći od 
glavnoga poznatoga (najobširnije od Ascoli-a obrazloženoga) zakona, 
po kojem je prvobitno g (gh) = sanskritsko-litavsko-slavensko ž 
(žh) = litavskoslavensko ž = lit. ž = slav. 2 = lot. z, navodim 
1) iznimke u slavenštini, praga (ditio) = lit. daržćwis (hortus); 
2) iznimke u lotišskom jeziku (chultis (bilis) == munTh ; 
3) kolebanje prvobitnih po točki 1) u slavenštini nepromienjenih 
ž sa 2 u slavenštini r. skapa, 3N4pm; 
4) kolebanje litavsko-slavenskoga g i ž, rach lit. žasis (anser), 
lit. žirgas (equus) č. zrzavy (rufus); 
D) opredieljenje etimoložkoga poriekla raznih ž i 2 u slavenštini 
(Fonologie starobulharska S. 132). 
