DR. JANKO ŠAFARIK. 203 
od 22 Maja 1844, koje su vazda bili najmilija studija pok. J. Ša- 
fariku, tvrdo držim, da nije moglo biti bez njega ni u tom prvom 
osnovanju muzeja, pošto se on već od proljeća 1843 u Srbiji na- 
lazio. J. S. Popović nije dugo ostao u Srbiji, dalje rukovogjenje 
ostalo je J. Šafariku ; njegov je uspjeh, koji u današnjem muzeju 
vidimo. Već putni izvještaj njegov od 1846 god. odlikuje se obiljem 
napomena, kako če se obrazovati i obogatiti muzej. ,Ako bi išta 
na slavu i čast narodu srpskom u muzeumu njegovom služilo — 
govori on u izvještaju — to su zaista rukopisi srpski, ovi verni 
svedoci duševnog života i razvitka starih Srba. Za to bi se sad 
još, dok sa svim ne iščeznu i u strane ruke ne pregju, od strane 
V isokoslavnog popečiteljstva prosvještenija i celog visočajšeg pravi- 
teljstva srpskog sve moguće mere upotrebiti mogle, da se črez ka- 
satelne duhovne i mirske starešine gdegod u seoskim crkvama, 
manastirima ili u privatnim rukama nahodeći se rukopisi iznagju, 
pobeleže, ovamo Visokoslavnom popečiteljstvu prijave, a po tom 
da se svi, koji se god dobiti mogu, ili novim pečatanim knjigama 
zamene ili otkupe i u _muzeumu na slavu i čast naroda srpskog 
sačuvaju“. Za nepokretne starine, crkve, manastire i gradove obe- 
ćava putnik u Glasniku govoriti. Za rukopise i diplome pominje, 
da se moraju smatrati kao najveće rijetkosti ,i jedva se neke po- 
jedine u celoj Srbiji naći mogu. Krajnje je dakle vreme, da se 
Srblji o tome postaraju, da od ovih dragocjenih spomenika svoje 
slavne prošlosti bar nešto nabave i u svoj muzej dobiju, jer i u 
susjednim starosrpskim predjelima dragocjene retkosti ove sve 
većma nestaju i iščezavaju, budući ih putujući stranci za skupe 
novce kupuju i sobom odnose, kao što to iz sopstvenog iskustva 
znam. — — No još važnije bi bilo, da se pošlje sposobno lice u 
staru Srbiju, Makedoniju i Albaniju, da tamo na račun + trošak 
praviteljstva srpskog stare rukopise kupit kupuje.“ Govoreći o sli- 
kama, koje su sačuvane po starim crkvama J. Šafarik govori, kako 
bi »vrlo nužno i polezno bilo poslati jednog iskusnog hudožnika 
na praviteljstveni trošak u sva ova staroslavna mesta s tim nalo- 
gom, da on sva izobraženija stara do sad sačuvana, koja se god 
još dosta poznati mogu, točno i vjerno kopira, osobito pak izobra- 
ženija historičeske predmete, kao kraljeve, svetitelje i arhiepiskope 
srpske predstavljajuća i dogagjaje iz historije srpske izobražavajuća, 
da s najvećom točnostiju skine; sve ove od njega načinjene kopije 
da se kao imanje narodno u narodnom muzeumu čuvaju, a po 
njima vjerno u kamenu ili bakru izrezati obrazi po narodu da se 
