DR. JANKO ŠAFARIK. 211 
odmah na mrvice raspale, ali nikakvog traga od drvena sanduka, 
od kakvog metalna predmeta, od odela, pregjice, dugmeta ili čega 
podobnog; jedino vrh glave našli smo dva gvozdena jako zargjana 
eksera, koji posvedočavaju, da je morao biti sanduk, no od BOA 
ni najmanji trag nije se dao poznati. Sve se pretvorilo u zemlju.“ 
Pribavivši još nešto srpskih starina za muzej, tim je J. Šafarik 
svršio ovu arheološku ekskursiju u Rudniku, pa se krenuo dalje, 
istom linijom, da potraži ostanke rimske na ici više Čačka. Tu 
se zaustavi u selu Jezdini na Jelici, gdje u groblju u drvenoj ka- 
peli pod trpezom nagju lijep rimski žrtavnik, koji je tu blizu na 
Jelici pod Gradinom nagjen, i koji su seljaci upotrebili za stubac 
ili nogu časne trpeze, precrta ga i natpis s njega prepiše, pa se 
krene dalje sadašnjim drumom ivanjičkim na Jelicu planinu do 
najvišeg njenog vrha, koji leži lievo do najviše tačke ivanjičkog 
(dragačevačkog) puta, i koji se zove gradina. ,'Tu nagjoh, priča J. 
Šafarik, znamenite razvaline rimske tvrdinje, koja je sa svim raz- 
orena, tako da zidovi od kamena, tvrdim malterom pravljeni, 
samo jednu i po dve stope nad zemljom stoje, ali usred velikog 
mnoštva kamenja i rimskih cigalja od razvaljenih zidova. Vidi se, 
da je bilo oko grada više kula, a unutra vide se osnovi raznih 
zdanija. Ovde bio je onaj kamen s natpisom, koji je pre više godina 
sekretar načelničtva čačanskog na mestu prepisao i društvu srpske 
slovesnosti poslao; no ja sam kamen taj zaludu tražio, jer su ga 
seljaci morali odneti, da ga upotrebe za prag ili za stupanj, što 
mi je već g. kapetan moravskog sreza P. Petrovič kazao, koji je 
isti kamen pre jedno dve godine isto tako uzalud tražio?*“. U po- 
vratku u Kragujevac precrtao je kamen rimski, koji stoji pred kne- 
ževim konakom, a donesen je tu iz Požege. Po Šafarikovom snimku 
ova su slova na tom prekrasnom kamenu: D. M. P. AEL. QVIN- 
TILIANO DEC. M. MA. IVIRALI DEF ANN. LXV P. 
AELII MAXIMVS ET SILVANVS ET TATAIA PATRI P. 
P. Ako bi se njegovo čitanje Diis manibus Publio Aelio Quinti- 
liano decurioni municipii Magia duumvirali defuncto annorum LXV 
Publii Aelii Maximus et Silvanus et Tataja patri posuerunt — moglo 
održati, onda bismo imali u tom natpisu sačuvano rimsko ime 
Požege, što bi pri znatnosti toga rimskog sjedišta za nas od 
* Dobro je sovim porediti što je o ovim starinama istražio i po- 
brljee J. Mišković u Glasniku XXXIV, 217—223. 
2 To će biti ona ista gradina, o kojoj govori M. Gj. Milićević 
Knež. Srbija na str. 658. 
EJ 
