DR. JANKO ŠAFARIK. Ta 
š 
trudio se, te je novce podvojio i katalogisao. I danas, kad je 
dužnost u red slika muzejske galerije u Biogradu postaviti i sliku 
njegovu, čovjeka, koji je trudom svojim toliko činio za muzej, da 
mu se može smatrati kao umni osnovalac, ona će po osobitoj za- 
sluzi stajati ondje u redu tolikih odličnih ljudi srpskih na zahvalan 
spomen potomstvu, koje danas može vući toliku zabavu i pouku iz 
te korisne ustanove. 
Još jedna velika serija poslova čeka da je pokažemo ; to je po- 
slovanje oko historijske gragje u ,društvu srpske slovesnosti“. Vi- 
djeli smo ranije, kako mu je J. Šafarik postao članom. Kao što 
je u državnoj službi, tako je i ovdje radnja njegova počevši su- 
protnom od listorijskih grana, razvila se saglasno pravcu, koji 
smo naprijed kao obilježen našli. Istakli smo ranije, da je ,društvo 
srpske slovesnosti“ kao glavni svoj posao odredilo sebi, u početku 
i prvom i drugom, jezik srpski, utvrdjenje njegove gramatike, 
pravopisa itd., po glavnoj struji onoga vremena, ma da u naj- 
bližoj radnoj sredini svojoj, medju radnim članovima u Bio- 
gradu, nije imalo nijednoga za taj posao stručna čovjeka!'. No 
već na kraju godine 1846. raširi se taj krug, i kako mi se čini, 
povod su mu bile više politične nego naučne tendencije. Na glav- 
nom sastanku na kraju Decembra 1846. predloži u društvu redovni 
član dr. J. Stejić, glavni sekretar državnoga savjeta, ,kako bi od 
krajne potrebe bilo postarati se o spasavanju podataka i spomenika 
za srpsku povjestnicu novijega vremena, u kom se i pomisao za 
slobodu i nezavisimost milog nam otečestva začedio, i današnjoj sreći 
narodnoj osnov položio“. Tadašnji ministar predsjednik (,knjažeski 
predstavnik“) Avram Petronijević primi se, da tome poslu sastavi 
plan, i on ga doista i podnese sastanku 2. Februara_1841., koji 
odredi četvoricu članova gg. Simu Milutinovića, Isidora Stojanovića, 
: »Šumađinka“ 1890. god. br. 2. izvještavajući o glavnoj sjednici 
društvenoj, koja je bila 20. Januara te godine govori: ,,Mora svakom 
Srbinu biti milo kad po izragjenim i ilitim od društva predmetima 
primjeti, da je društvo rasirilo granice svoga poslovanja, jer osim jezikoslovnih 
stvari (koje su bile cjel) prihvatilo se društvo srpske slovesnosti još dveju najsvetijih 
i najnužnijih struka, t. j. srpske historije # poslovanja, da deci lepe moralne i na- 
učne knjige napiše 1 izda“. Kako su malo i društvo i štampa razumijevali svoj 
posao, kad nikom nije na pamet padalo, da društveni posao nikako nije 
isdavanje knjiga za djecu ! 
