DR JANKO ŠAFARIK. 219 
pogje sa naročitim iz Carigrada za to poslatim njegovim čovekom 
u istok. Najobičniji suhozemni put iz zapada u Carigrad išao je 
onda preko Mletaka morem do Skadra, pa suhim preko Albanije, 
Makedonije, Trakije, kraj obala grčkoga mora. Pa kad je Jelena 
sa svojim pratiocima prolazila kroz zemlju srpsku, zadrži je Uroš 
kod sebe kao gosta, a Balduina, koji se uvijek u najvećoj nuždi i 
oskudici nalazio, koje obećanjem svoje pomoći protiv njegovih 
mnogih neprijatelja, Grka i Saracena, koje bogatim darovima skloni 
i privoli, da mu tu usvojenu sestričinu da za ženu; te tako postade 
Jelena, francuska princeza od pobočne grane doma vladalačkog, 
srpska kraljica“. Ma da je izdavanje života Jelenina poslije Dani- 
čićeve edicije postalo izlišno, J. Šafarik nije napugtio razbiranje o 
rodu Jeleninu, jer vidim, da je o tom imao neku prijepisku s 
Ubičinijem u Parizu, bez sumnje onda, kad je Ubičini poslao dru- 
štvu onaj ,Ugovor o savezu i prijateljstvu megju Karlom od 
Valoa i poslanicima srpskog kralja Uroša, od 27. Marta 1308“, 
koji je god. 1810 u Glasniku XXVII štampan. O toj prijepisci 
saznajem po jednom pismu Ubičinijevu od 24. Aprila 1811, kome 
je priložena u kopiji Epistola Balduini imperatoris ad Blancham 
reginam Franciae super matrimonio Soldani de Yconio cum ejus- 
dem Balduini imperatoris nepte. Ex registro M. S. Pismo je to 
pisano u Carigradu 1243, samo što ni u pismu ni na kopiji ne 
nagjoh zabilježeno iz koje je zbirke ili iz kog je arhiva izvagjeno. 
Da je J. Šafarik tražio ono pismo, koje spominje malo više, vidi 
ge iz odgovora Ubičinijeva: ,Malheuresement cette lettre ne fait 
nullement mention, comme vous paraissiez le supposer ni d' Ou- 
roch ni de la Serbie, ni d' une princesse qui aurait portć le nom 
Ad Helčne. Lempereur s'adresse a la reine dans les termes les 
plus pressants, pour quelle obtiene de la dame de Montaigu et 
de son mari leur consentement au mariage d'une de leurs filles 
avec le sultan de Koničh (Iceonium). Cette union avait ćtć solli- 
citć par le sultan, et | empereur le reprćsente comme indispensa- 
ble au rćtablissement de ses affaires. Il se charge de la dot de la 
jeune fille, qu'il appelle sa ničce, parce que en effet, la dame de 
Montaigu ćtait sa soeur. Nous savons que le projet de double 
alliance de Baudouin avec le sultan _d" Iconium n' eut pas de suites ; 
Vataces, qui en avait eu vent, Vayant fait rompre, et ayant lui- 
mć&me conclu une alliance offensive et dćfensive avec le sultan. 
Qu' advint-il cependant de la dćmarche que I envoyć de Baudouin, 
porteur de la lettre a la reine Blanche, avait ćt6 chargć de pour- 
