222 STOJAN NOVAKOVIĆ, 
akademija otvorila svoj rad, izabrala je J. Šafarika za svoga do- 
pisnog člana. Grodine 1868 postao je član umireparopekaro o6ureerBa 
Joćureaeir eerecrBosnania Be MockBb. Godine 1871/2 predavao 
je Nj. Svjetlosti knezu Milanu kurs arheologije. Godine 1871 po- 
dario mu je kralj pruski Vilhelmo orden kraljevske krune drugog 
reda. I što je godine 1869 uvršćen u red članova državnoga sa- 
vjeta kneževine Srbije, u kome ga je položaju i smrt zatekla, valja 
razumjeti kao počast učinjenu od strane državne vlasti zaslugama, 
koje je J. Šafarik stekao za širenje obrazovanosti i njegovanje 
nauka u Srbiji. 
Uz ovolika odlikovanja pokojnika je krasila rijetka skromnost i 
dobrota sve do smrti. Provedavši najveći dio vijeka u poslu učitelj- 
skom i književničkom, ostao je toga duha i megju državnim sa- 
vjetnicima, vazda gotov da poučava i objašnjava. Pripadajući ideali- 
stičkoj generaciji početnika slovenistike, i u njega je, kao i u 
cijele te generacije, po prirodi njezinoj u stepenici razvitka, bilo 
više oduševljenja, pojezije, ljubavi k stvari još malo poznatoj, za 
koju se tek valjalo boriti i izbavljati je od nemara. S toga zar kao 
i u većine one generacije ni u njega ne bijaše kritika najjača 
strana. I pošljednjih godina, pri prilikama sa svijem promijenjenim, 
on se držao pravila više podpomagati nego kritikovati, valjda iz 
straha, da oštra kritika ne ubije volju za posao, na koje smo pra- 
vilo mi, srećom, već manje dužni paziti. Rasturen na mnogo razno- 
vrstnih poslova on je malo vremena bio ostavljen podpuno sebi i 
svojim studijama, te ne počevši tijem radom u mlagje godine, kad 
su i prilike u nas malo tome podesne bile, teško mu je bilo takoga 
se čega u starije dane prihvatati, kad su se prilike nešto popravile, 
tim prije, što je i u starije dane silni trud uložio u uredjivanje 
biblioteke i muzeja, i što je, videći na poslu nove generacije, vazda 
njihov rad želio. Kao da je mislio, da je njegova dužnost bila za- 
stupati mjesto tih generacija, dokle one na posao ne stignu; kao 
da mu se činilo, da je njegova misija svršena pošto je to po- 
stignuto. Kao starac ne bijaše on megju onim mrzovoljnim starcima, 
kojima je razlika naprednijega vremena dosadna i mrska; on je 
napretke dočekivao veselo, kao prirodan rod prvašnjih svojih truda 
i želje, ne smatrajući u njima ništa sebi neprijateljsko. Iza njega 
istina nije ostalo većih razprava ili djela, od kojih je nauci pravac 
otvoren, ali radeći kroz toliko vrijeme na kupljenju gragje za hi- 
