BESJEDA PREDSJEDNIKA FR. RAČKOGA. 231 
Još više — glavne crte unutar okvira toga naznačene su dosta 
oštro. Izpuniti i popuniti tu osnovu — to je zadatak gliedećih 
desetina, u koje naša akademija prelazi. Riešenje toga zadatka, 
koliko i uplivale nanj vanjske okolnosti, visi ponajviše od same 
akademije. Ona si imade prije svega duboko usječi u srce, da 
kano gojiteljica više književnosti u naroda malena, kojega je sav 
javan život priličan ladji na uzburkanom moru svjetskih dogo- 
djaja, ne smie se uzljuljati svakim vihrom dnevnih nepogoda. Čim 
se zavod znanstven odmiče od smjera, duha i pravca, u kojem 
je osnovan i koj se je pokazao blagoslovan, tim se primiče svojemu 
razsulu. Kano što svaka trajna i uredjena zadruga, tako i učeno 
družtvo, kojemu je djelovanje odmjereno na stoljeća, počiva na 
tradiciji; napustiti tradiciju, znači baciti se u naručaj sumnjivih 
pokusa. Naša akademija poče si stvarati tradiciju, njezine skrajne 
crte mogu se već sada uočiti; ali ona nije još gotova, jer se za deset 
godina dogotoviti kamo li utvrditi ne može. S toga ima sasvim od- 
lučno odbijati svaku napast na novotarije, koje su podobne njezine 
temeljne stupove uzdrmati; a ta napast zamamljivija je u zemlji, 
u kojoj se nedostatci odnošaja radje traže u uredbah nego li u or- 
ganih samih, koji imadu jih životom nadahnuti. 
Nije. svrha ovih rieči bila ocieniti rd naše akademije za prošlih 
deset godina u potankostih. On je svakomu, koj se našom knjigom 
bavi i zanima, otvoren u onih 80 knjiga, koje je akademija izdala ; 
a inostrani, osobito slavenski učeni sviet izrazio se o vriednosti nje- 
govoj povoljno. I mi, gospodo akademici, možemo s tim uspjehom 
zadovoljni biti, osobito ako se obazremo na stanje učene književ- 
nosti u vrieme, kada je naš zavod u život stupio; ako se obazre- 
mo na potežkoće, koje ima svaki takov zavod svagdje, a kod nas 
još više, u prvom početku savladati; ako uzmemo na um doista ne 
znatnu umnu i tvarnu glavnicu našu; ako se napokon uspjeh taj 
ne omjeri o duševnu plodovitost učenih zavoda kod velikih i davno 
na polju znanosti radečih naroda, nego ob onu prosvjetnu atmo- 
sferu, u kojoj je sudjeno našoj akademiji živjeti. Vi znate iz obće 
kulturne poviesti, da plod duševnih napora polagano dozrieva, da 
se zametak naukom u jedan naraštaj položen, tek u drugom, trećem 
razvija do svačijem oku vidljiva i shvatljiva organisma. Inače ne 
može biti ni s onim duševnim zametkom, koj je naša akademija 
tek minule desetine u narod naš položila. 
Utvrdivši tim načinom temelj našoj akademiji, označivši joj smjer, 
pravac i duh za naučnu radnju, možemo, gospodo akademici, nje- 
