IZVJEŠTAJ TAJNIKA P. MATKOVIĆA. +. 9317 
nominativu, nabrajajući jih po suffixih, a u drugoj se česti raz- 
laže, kako se tim riečim naglas u nominativu mienja. 
Dopisujući član Čedomil Mijatović u Biogradu prinese razpravu 
Bartul Gjurgjević, Hrvat, pisac XVI vieka, u kojoj nabraja, koje 
iz svoje zbirke, koje iz bečke i monakovske biblioteke Gjurgje- 
vićeva djela, njihova izdanja na latinskom jeziku i u prievodih 
talijanskom, njemačkom i českom. Pokazujući uzroke toj popular- 
nosti, prelazi i k samomu sadržaju Gjurgjevićevih djela, te nalazi 
najviše osnova toj popularnosti u samih unutrašnjih vrlinah spisa 
Gjurgjevićevih. Pokazavši u obće vriednost pomenutih djela, uzima 
izmedju njih dva najznatnija, te im sadržaj potanje obznanuje, 
naime ,De Afflictione christianorum i Exhortatio contra 'Turceas“. 
Potonje je djelo uprav diskusija iztočnoga pitanja u XVI. stol., u 
kojoj se osobito pokazuje, kako je duboko i daleko prodirao po- 
gled Bartula Gjurgjevića, kojega smo gotovo zaboravili, a kojim 
bismo se po sudu akademikovu imali za što ponositi. 
Ja u razpravi putovanja po Balkanskom poluotoku za srednjega 
vieka razpravljam o starijih putopisih o  pomenutom poluotoku 
prije, no što izpitam putopise novoga vieka. Buduć su ti pu- 
topisi poglaviti izvori za geografska i topografska  iztraživanja, 
iztičem sve one viesti ili podatke, što se odnose na geografiju Bal- 
kanskoga poluotoka; nastojim  raztumačiti neobičnija geografska 
imena iz pisaca starijih i suvremenih, iskvarena imena razriešiti i 
položaj im ustanoviti. 
Još jedan književnik sveučilištni profesor Franjo Meixner steče 
zasluge u radnjah ovoga razreda obznanom  Prinesci tumačenju 
nekih latinskih t grčkih napisa u narodnom muzeju zagrebačkom, 
u kojoj izpravlja njekoja čitanja, a stranom i sam kuša njeke od 
onih čitati i tumačititi koji su u sbirku uvršteni bez navoda lekcije. 
U razredu filozofičko - pravoslovnom pravi član Adolfo Veber 
govoreć o pjesničivu hrvatskom, osniva razpravu na ,Izabranih 
pjesmah“ dra. Stjepana Ilijaševića, koje da su djelo osobito, što se 
tiče predmeta, izvoda i stihotvorstva. Ocjenivši svestrano Ilijaše- 
vićeve pjesme, brani akademik svoja pravila ob oponašanju  sta- 
roklasičkih mjerila, dokazujući, da se njimi najvjernije izražava 
narav hrvatskoga jezika, pošto se čitatelj prisiljuje, da ga izgo- 
vara uprav onako, kano što ga štokavci, gdje se dobro zanosi, 
izgovaraju. Ova prednost točnoga izgovaranja, pak i to, što 
