O PLOVČARIH. 3 
Genese ostao je shodno duhu svoga vremena posve ograničenih 
jošte nazorah, držeći, da već u početku svaka biljka bijaše tako 
stvorena, ko što ju vidimo danas; nije mogao shvatiti znamenitost 
odkritih učinah, gdje mu se protiva tomu istina nebi izmakla bila, 
da se je mogao popeti na ono višje stanovište, koje nam je Dar- 
win o tvorbi razkrio. 
Premda je Sprengel kod svojih točnih razmatranjah o struku 
bilinskom podpuno uvidio, da se prašnici i pestići u mnogih vr- 
stih nerazvijaju i nedozrievaju u isto doba, te da pestići kod mno- 
gih bilinah nadilaze prašnike, tako da se te biljke nemogu same 
oplodjivati, već da su upućene na posve drugo posredovanje, ko 
što su vjetar ili zareznici — ipak je mislio, da životinjice ove u 
obće oplazivaju cvieće samo u tu svrhu, da odstrane zapreke, 
koje se dižu proti samooplodjenju. 
Nu mnienje ovo nije umjestno, jer ima protuslovja u tome, da 
bi najme (premudri stvoritelj) bio sastavio dvovrstne umjetne stro- 
jeve, od kojih bi jedan smjerao onamo, da onemogući samooplo- 
djenje, dočim bi drugi sa svom snagom težio, da podpomogne 
samooplodjenje. Sprengel bi dakle bio priznao, da je tvorba glede 
djelovanja svoga u protuslovju. Zaista, okolnost ova je tim čud- 
novatija, jer se je i sam BSprengel u svom prirodopisu bilinah, 
Amsterdam 17917 na jednom mjestu izrazio ovako: , Vidi se, da 
se svemudromu stvoritelju nepohtje dopustiti, da svaki cviet bude 
oplodjen svojim peludom, jer zašto bi bio stvorio jedno- # dvodomo 
cvieće, zašto je dozvolio da se pestići nadišu nad prašnicima, 
zašto ne istodobno razvijanje + dozrievanje njihovo na jednom te 
istom evietu 2“ j 
Kasniji prirodoslovci uvidiše doduše u nekojih slučajevih onaj 
upliv, koji se izražavaše sredstvom izvanjskoga tudjega oplodjenja, 
nu neznadoše to dovesti u sklad sa Sprengelovim odkrićem. Na- 
pokon bude Darwinu pridržano dokazati, da važnost zareznikah 
prema cvieću nestoji u tome, da prenose pelud (Pollen, Bliithen- 
staub) sa prašnikah cvjetovnih na pestiće onoga istoga cvieća, 
nego u tome, da pelud raznose na evieće drugih individuah, bud 
istovietnih, bud na cvieće inih na isti rod spadajućih. 
Već odavna znamo, da biljke izkazuju zareznikom velike usluge, 
pružajući im na svome cvieću hrane u izobilju, ali neznadosmo do 
novije doba za izviestno, da zareznici vraćaju biljkam i od svoje 
strane puno uslugah bitnih, još više, da bez zareznikah mnoge 
biline nebi mogle niti obastati. Nije dakle nipošto pretjerano, kad 
* 
