PUTOVANJA PO BALKANSKOM POLUOTOKU. 59 
primitivnim načinom opisivali svoje putovanje, nebi imali za srednji 
viek malo ne nikakovih putopisa po onih krajevih. 
U bizantinskoj pako literaturi, premda dosta obilnoj, poznata su 
nam samo tri tobožnja putopisa, naime Priskov iz petoga, Akro- 
polite, iz trinaestoga i Nicefora Gregore iz četrnaestoga stoljeća; 
pa ni ti nisu posebna djela, već su, kao što je poznato, upleteni u 
historijske ljetopise dotičnih pisaca. Medju ovimi spada u tu granu 
literature jedini Niceforin putopis, ostala pako dva jedva bi se 
mogla radi svoje prevelike kratkoće i obćenitosti uvrstiti u red 
pravih putopisa. 
Pošto današnji geografi jučno-iztočni poluotok europski raznimi 
imeni zovu, valja da označimo geografski obseg zemalja, na koje 
se odnose naša iztraživanja, a time i pojam balkanskoga poluotoka. 
Buduć da je to jurve na drugome mjestu ustanovljeno," te se onoga 
još i danas držimo, valja nam ono isto i tu na kratko opetovati. 
Balkanski poluotok obsiže sjevernu polovicu južno-iztočnoga europ- 
skoga poluotoka, te joj je sjeverna medja (medju ušćem Dunava i 
sjevernim kutom Kvarnera); dolnji Dunav do ušća Save, pa Sava 
do ušća Kupe, a od Kupe kraj Karlovca Luizinska cesta do Rieke ; 
na jugu dopire do Egejskoga mora, te se prostire od Bospora 
kraj Carigrada na iztoku do glavine Linguetta na zapadu. Puto- 
vanja unutar medja razpraviti ćemo redom kronologijskim i ocieniti 
jih s geografskoga gledišta. 
ij 
Putovanja prije križarskih vojna. 
Popis puta od obale Rhone i Dordogne do bregova Jordana, od 
Bordeauxa (Burdigalae) do Jerusolima, štono nosi naslov: Ttinerarium 
Hierosolymitanum,? napisan je od nekoga kršćanina oko 333 go- 
dine na porabu pobožnih putnika u svetu zemlju. Ovo djelo, premda 
je suhoparan popis puteva (iinerar), kojega se pisac ugledao u 
stare popise puteva carskoga bojnoga ureda, može se ipak uzeti 


1 Orografička obilježja Balkanskoga poluotoka u ,,Književniku“ god. 
1865, str. 398—400. Orografska razredba južno-hrvatske visočine (Rad 
RASA ASNITE 
2 Itinerarium Hierosolymitanum. P. Wesselingii: Vetera Romanorum 
itinera. Amstelaedami 1735. p. 534. Editio Parthey, Berolini 1848, p. 201, 
praef. p. XXXV. K tomu izpravci od W. Tomaseheka (Miscellen aus der 
alten Geographie. Zeitsehrift fir die čsterr. Gymnasien 1867. S. 710—712). 
