68 P. MATKOVIĆ, 
sa svojih ruševina podigao, zavlada tolika prekomjerna revnost za 
hodočašće kod Franaka u jedanaestom stoljeću, kao što nikad za 
prošlih vjekova:" ceste su bile prekrite četami svakoga spola i 
stališa, buduć su pojedinci na putu dosta pogibelji i progonstva 
trpjeli. Knezovi i prelati ostavljahu upravu svojih zemalja, a tolike 
pobožne karavane bile su priprava onih vojska, koje su u dojdućem 
stoljeću pod zastavom križa za oslobodjenje svete zemlje vojevale. 
Medju prve pobožne putnike, koji udariše putem Ugarske i Cari- 
grada u svetu zemlju, broje ljetopisi Vilima kneza angoulemskoga 
1026 godine.? Vilima pratijaše, osim mnogih njegovih savjetnika, 
Odo Biturikus, knez dolenski, Rikard opat verdunski, Rikard opat 
manastira sv. Exarha u Angoulemi, drugi velemože i velika po- 
vorka plemića. Pobožni putnici udariše putem Ugarske, a sv. Stje- 
pan, kralj ugarski, častno je primi i bogato nadari. Putnici se da- 
doše na putovanje prvoga listopada god. 1026, u sveti grad pri- 
spješe prvu nedjelju mjeseca ožujka g. 10217, a u trećoj nedjelji 
mjeseca lipnja povratili se kući. Putovanje je po tom trajalo do 
Jerusolima punih pet mjeseci, a tamo su prispjeli medju 9. i 12. 
ožujka, a uskrs one godine bijaše 26. ožujka. Put pako natrag nije 
trajao ni puna tri mjeseca (ako su se početkom travnja dali na 
Put), jer dodjoše kući medju 18. i 25. lipnja; a po tom se nijesu 
na povratku putem dugo zaustavljali, ii su donjekle (do Italije) 
morem putovali. Potanjega putopisa ob ovom putovanju neima, 
premda su putnici na putu dosta dugo probavili i u pojedinih gra- 
dovih se vjerovatno podulje zaustavljali. Znamenita je primjetba, 
pridana iz djela biskupa angoulemskih,* naime, da prije Vilima 
nitko nije u svetu zemlju onimi krajevi (t. j. Ugarskom) prolazio, 
jer je kršćanstvo u Ugarskoj i slovenskoj zemlji bilo jošte mlado. 
Ova je primjetba znamenita u kronologijskom pogledu: kadno su 
od prilike začela putovanja putem Ugarske, balkanskih zemalja i 
" Bouguet (tom. X., 50) kod Gibbona Geseh. des allm. Sinkens des 
r&m. Weltreiches, Leipzig 1840. II. Bd. S. 142. 
* Ademari historiarum lib. III. (Pertz, SS. IV, p. 145). Wilken 
(Geseh. d. Kr. 1, 35, Note 86) stavlja putovanje Vilimovo iza Liebertova 
u godinu 1062 (sic!); biti će to pogrješka štamparska kod Bouqueta 
(tom. X.), na kojega se Wilken oslanja, ali ju nije zapazio. Vilim je jur 
godine 1028 (godinu dana iza povratka) , VIII. idus aprilis“ umro (Pertz, 
IV, 145). 
* Gesta epp. engol. e. 25 addit: ad Ademarum (Periz M. G. SS. IV. p. 
145) ,nam ante eum per illas partes nullus praeterierat, quippe quia no- 
vella adhuc christianitas per Ungariam et Selavoniam erat.“ 
