14 P. MATKOVIO, 
odnosi na putovanje, odnosno prolaz, unutar označenih medja bal- 
kanskoga poluotoka. Jer opisi tih ekspedicija, pogledom na naše 
krajeve, nisu Ri oblikom ni sadržinom drugo van putopisi, a iztak- 
nuti ćemo osobito one viesti ili podatke, koje se odnose na geogra- 
fiju ili etnograflju balkanskoga poluotoka, pošto su i onako nekoji 
historici križarskih vojna taj dio sasvime mimoišli (Michaud, Sybel 
i dr.) ili samo mimogred pripomenuli. 
Poznato je, da je tolika množina kršćana primila križ, da jih je 
dosta bilo, da se sastavi više velikih vojska. Knezovi i drugi vodje 
u tom su se bili složili, da nevalja da svi zajedno u isto vrieme 
zapute, već da treba različitimi putevi udariti i sastati se u Cari- 
gradu (Michaud I. 66). To je bila i za bizantinsko carstvo sreća, 
što nisu križarski čopori u jedan put poplavili carstvo; jer je tim 
lasnije mogao mudri Alexij te vojske isolirati, u nadi, da će je 
kao sliepa orudja za svoju politiku upotriebiti (Hopf, Ersch. u. 
Gruber, Thl. 85, 153). Prve čete, sastavljene iz najdivljih eleme- 
nata ljudskoga družtva, neuredne gomile iz najnižih redova žitelj- 
stva, bez priprave i potrebitih sredstva, zapute sa bregova Moze, 
Mozele i Rajne na svoju ruku u iztok, onom velikom vojničkom 
cestom, koju smo već gore napomenuli; cestom naime, što je onda 
kao i za Rimljana na desnoj strani Dunava vodila.! Dok se kne- 
zovi pripravljahu na polazak, svjetina, koju je Fetar Acheryski 
(Pustinjak) svojimi bjesedami zanio, bila je nestrpljiva, te odabra 
Petra, da ju što prije vodi u svetu zemlju. Petrova se vojska raz- 
dielila na dva odjela. Prednju ili prvu vojsku vodjaše Walter Pois- 
syski s pridievkom ,bez imutka“ (Sensaveir)?. Valter udari sa 
svojimi četami poznatim putem kroz Ugarsku,?* gdje je imao bolju 
sreću, nego što čete Folkmarove, Gottschalkove i grofa Emicha.* 
Dalje putovanje Valterove vojske crta Albert Aquenski i Vilim Tirski 
' Biindiger: Ein Buch ungariseher Geschichte, S. 132. Oesterr. Gesch. 
S. 20, 480. 
? Albertus canonicus Aquensis apud Bongarsium: Gesta Dei per Francos. 
Hanoviae 1611, p. 186. Willermus Tyrensis: Historia rerum in partibus 
transmarinis gestarum, ap. Bongars p. 643. Recueil des Historiens des 
Croisades. Histor. occid. t. I. p. 47. Ocjena izvora kod Sybela: Geseh. d. 
ersten. Kreuzz. p. 72—115. 
3 Villermus Tyrensis (Recueil f, 47) iztiče neprohodnost Ugarske poradi 
velikih rieka i silnih močvara. Sličan opis Ugarske kod Otona Frisinžkoga 
(Pertz M. G. S. S. t. XX, 368). 
* Potanja o četah Folkmarovih i dr. Ekkehardi Hierosolimita, ed. Ha- 
genmeyer, p. 119 — 132. 
