110 Pio P. MATKOVIĆ, 
Chom. V. 4.), a iz ovoga putovanja potekoše one Vilimove vjesti o 
Srbih, koje donosi Vilim uz ugovoreni savez egipatske ekspedicije. 
Pošto je Vilim izpripoviedao u pomenutoj glavi o carevom poslan- 
stvu ka kralju Amalriku, o utanačenom ugovoru i o svojem po- 
slanstvu k caru, nastavlja: ,,desiv se car uprav u ono vrieme u Sr- 
biji“ (kadno je došao Vilim s poslanstvom u Carigrad), ,koja je 
zemlja gorovita i prikrita šumami, težko je pristupna (difficiles ha- 
bens aditus), a leži medju Dalmacijom, Ugarskom i Ilirikom ; buduć 
se Srbi bunili, uzdajući se u svoje tiesne klance (de introituum ad 
se angustiis) i na neprohodnost (impervia) svoje zemlje. Staro je 
predanje, da je sav taj narod potekao iz prognanika (ex deportatis 
et deputatis exilio), koji su bili odsudjeni, da u ovih krajevih lome 
mramor i kopaju rude, te da od toga robstva nose svoje ime (no- 
men traxisse servitutis). U ostalom narod je sirov (incultus), bez 
znanja (absque disciplina), žive po gorah i šumah, nepozna poljo- 
djelstva (agriculturae ignarus), bogatstvo mu je stoka, koju u ve- 
liko goji, obiluje mliekom, sirom, maslom, mesom, voskom i medom. 
Imaju (Srbi) poglavarstvo, koje župani (Suppanos) zovu i caru su 
kadšto podložni, kadšto provale sa gora i šuma, te opustoše svu 
okolinu, jer su drzoviti i ratoborni. Radi takovih susjedstvu nepod- 
nosljivih zločina, udari car na njih velikom hrabrošću i nebrojenom 
silom. Pošto jih je car (Theodor Padiot, Nic. Chon. 1. c.) svladao 
i nekoga znatnijega im kneza ulovio, povrati se iza mnogih putnih 
potežkoća, a poslanici ga susretoše u pokrajini Pelagoniji, u gradu, 
što se obično zove Butella (Bitol), blizu one drevne domovine ne- 
predobiva i mudroga Augusta, grada Justinianova, naime ,,Justiniane 
prve“ (Justinianam primam), što se obično Obridom (Acreda) zove. 
Ondje je s carem utvrdjeno, štoje po poslanicih ugovoreno, a Vilim 
zaputi prvoga listopada natrag.“ 
Glede ovih viesti o Drbih i njihovoj postojbini u današnjoj Ar- 
banaskoj, što jih donosi Vilim, držimo, da su rezultatom njegovih 
vlastitih motrenja, izkušenih na putovanju kroz srbsku zemlju; jer 
pisac nenavodi izvora iz kojega bi crpao, kao što drugdje čini. Ove 
gu vijesti Vilimove u geografskom i etnografskom pogledu dosta 
znamenite. Jer zemlju označuje kao planinsku, punu vrleti i tiesnih 
klanaca, što je Srbom u ratovih s Grci, kao što Nicetas! kod Ne- 
" Pošto je car (Manojlo) vojskom udario na Nemanju, da osveti prova- 
le, uzmakne Nemanja u planine, medju stiene i gudure. Nicetae Chon. 
Historia, ed. Bekkeri, 1. V. c. 4, p. 206, 207. 
