112 P. MATKOVIĆ, 
tvrdi (ed. Par., p. 371), da je Lychnidsko blato (a valjda i grad) 
nazvano Ohridskim po bugarskom kralju Mokru, koj se poslije Sa- 
muel zvao, te da je isti kralj močvarnu okolinu priekopi i vodovodi 
osušio. Kraj toga ipak nije jasno, jeli Ohrid tako nazvan po Mokru, 
poznijem Samuelu, ili se hoće reći, da je ta promjena imena od 
Mokrove dobe nastala. Edrisi,' malo ne suvremeni pisac, veli, da je 
Ohrid (Okhrida) znamenit grad svojimi gradjevinami i trgovinom ; 
položen na visini kraj jezera, što mu se na jugu prostire u obsegu 
od tri dana. Ohridska eparhija pako prostirala se za 'Teofilakta (ed, 
Ven. t. IIL, 671) medju Vardarom i Drimom, a za Alexija 1. Kom- 
nena bijaše Ohrid posebnom temom (Theophil., p. 126). Nadbiskup 
bugarski nazivajuć se nadbiskupom ohridskim prisvoji si naslov i 
prava Zpynerioxomog zi moorno lovsrway?ic, koj naslov bi mu poznije 
priznat od bizantinskoga cara i od carigradskoga patriarhe; što ta- 
kodjer dokazuje, da su oba mjesta bila sasvime različita. Bugarski 
odnosno ohridski nadbiskupi kićahu se tim naslovom (jer je bio 
Ohrid tobože Justiniana primao), na ime drevnoga davno razo- 
renoga grada, prisvajajuć si nezakonitu vlast nadbiskupa Justinia- 
nae primae, kao njihovih zakonitih nasljednika, koja bi im vlast 
po Justinianovih novelah XI i CXXXI pravno pripadala. Da je taj 
naslov već u XII vieku bio u običaju, dokazuje to, što se i Vilim 
za tim naslovom poveo. 
Konradovom križarskom vojnom u svetu zemlju stane i Njemačku 
obuzimati oduševljenje, premda ne u tolikoj mjeri kao Francezku, 
za oslobodjenje kršćana u Palestini. Pod zastavom saskoga vojvode 
Henrika Lava sakupe se saski vitezi i znatna vojska, te zapute 
godine 1172 * na Rezno, Beč i Ugarsku u svetu zemlju. Ovo puto- 
vanje nije pošlo po moru, kao što se tvrdilo,“ već po Dunavu, od 
Rezna sve do Braničeva, na ušću Mlave u Dunav ; a opisa ga, kao 
što je poznato, kronista Arnold nastavljač Helmoldov.?* U Beču 
( Wene) obskrbe se križari živežom i krenu dalje: vojvoda s pratnjom 


! Geographie d' Edrisi, ed. Jaubert, Paris 1836, p. 288. 
2 O tom potanje kod Zachariae von Lingethal: Beitrige zur Geschichte 
der bulgarischen Kirche, St. Peterburg 1864, S. 6, 26—31. 
* Ed. Muralt (Essai'de Cronographie Byzantine, 1057—1453, p. 201, 
21) stavlja ovo putovanje u godinu 1173. 
* Wilken, Geseh. d. Kreuzz. B. IV. S. 4. 
% Helmoldi presbyteri Bosoviensis et Arnoldi Abbatis Lubecensis chro- 
nica Slavorum. ed. Bangberti, Lubecae 1659. Lib. II. e. IV. p. 244—47. 
De peregrinatione Henrici ducis, Arnoldi chronica Slavorum, ad a. 1172, 
ap. Pertz, SS. t. XXI, 115. 

