114 P. MATKOVIĆ, 
dunavske sutjeske, ' koje su. Henrikovi križari bez sumnje vidili, 
pošto su već od Rezna po Dunavu putovali. Ujedno se nameće 
pitanje, koju bi svrhu imalo vojvodino putovanje po Dunavu dalje 
od Braničeva, kojemu putovanju u samom putopisu traga neima ? 
već se u naravnom savezu pripovieda, kako je Henrik po Dunavu 
putovao do Braničeva, a od ovud kopnom, po križarskoj cesti u 
Carigrad. Ako se opis Arnoldov neodnosi na dolnjo-dunavske su- 
tjeske, tim pada Šafačikova konjektura o gradiću neznana imena, 
kao i ona o lršovi. 
Pošto su križari ladju ispravili, nastavlja Arnold, ,prispjeli su u 
Braničevo (Brandiz), u grad grčkoga kralja, gdje su ladje s nesta- 
šice vode na suhu sustale. Jer se tu Dunav u podzemnom toku 
gubi i pretvara u neznatnu riečicu, a iza dugoga toka, kadno voda 
uzbuji, prosukljuje, te se u Savu proteže (in Sowam protrahitur)“. 
Kraj Braničeva zaista je desni rukav Dunava za nizke vode uzak 
i plitak. Ali putopisac drži, da ti rukavi postaju poniranjem Dunava ; 
a motrenjem Save kraj Biograda pričinilo se putopiscu, da se Dunav 
u Savu proteže, odnosno da mu je Sava nastavkom ili produženjem, 
što često dolazi i kod sredovječnih kosmografa, da se pritoci uzimlju 
kao nastavci glavne rieke ili kao njezina produženja. Sva je prilika, 
da su Henrikove ladje plovile ponajviše dunavskimi rukavi, što se 
moglo gore opaziti, gdje se navodi Mošonj, a takova se plovitba 
znamenito raztezala. ,Ostavivši dakle ladje u Braničevu“, pripovieda 
putopisac, ,udare križari suhim putem i nastupe onu ogromnu šumu, 
BDulgerewalt nazvanu, gdje su križari i njihovi konji mnogo trpili 
radi dubokih močvara. Polomivši tu mnoga kola i izgubivši mnoge 
konje, dade vojvoda živež na preostale konje natovariti i ostavi 
mnogo živeža, posudja puna vina i druge hrane na putu. Putujući 
dalje, prispjeli su ka gradu po imenu FRavenella (Ravno), što leži 
sred šume, a stanovnici mu se Srbi (Servi) zovu: ,sinovi Belial, 
odani požudam grla i puti, kao što im ime kaže, služe svakoj ne- 
čistoći, a prema kakvoći njihovih mjesta živu životinjski, te su divlji 
od iste marve. Podložnici su ipak kralja grčkoga.“ Prevalivši grad, 
utabore se blizu u dugoj dolini kraj bistra potoka (Ravanica, ako 
nije Crnica?), s desna su im bile gore, a s lieva gusto grmlje. Tu 
dobro zaklonjeni, zapališe vatre i dadoše se na počinak. Al oko 
! Da su vrtlozi u gornjo- i srednjo-dunavskih sutjeskah zaista bili vrlo 
pogibeljni i putnikom golemi zadavali strah, sr. u Biidingera (Oester. 
Geseh., S, 480 i 481) navedena mjesta. 
