PUTOVANJA PO BALKANSKOM POLUOTOKU. 123 
Braničeva (Brandis Ansb. 20) se utaborili.! Tu je ono mjesto, gdje se 
putnici dolazeći iz Biograda na ladji izkrcavahu i odovud svoj put 
kopnom na Niš u Carigrad udariše. 'Tu u Braničevu, današnjem Ko- 
stolcu (Milićević, 879, 1029), što još onda, kako se vidi, nije bilo srbsko, 
jer je stajao pod grčkim strategom, ,vojvodom braničevskim“ (,,dux 
de Brandiz“. Ansb. ,dux Brundusii“, Anon. Can.), primi namjest- 
nik križare na oko prijatno; ali vjeran politici cara Izaka, stavljaše 
im svagdje na put tajna i očita neprijateljstva. Tu su križari ostavili 
sve od ugarskoga kralja poklonjene im ladje; a pošto su tu sedam 
dana počivali i na mučni se put pripravili, zapute starom trgovačkom 
vojničkom i križarskom cestom. 
Braničevom nastupe križari toli tegotan put kroz Bugarsku, kojim 
imenom još se uviek nazivlje priedjel medju Moravom i Timokom, 
Dunavom i Nišem: priedjelom gorovitim i šumovitim, kojega se svi 
križari pod imenom Bugarske šume (silva Bulgariae) bojahu.? Tu 
su nastale grčke zasjede, jer u brdovitih i tiesnih mjestih zakrča- 
vahu se križarom putevi, kojimi Ugri, poznavajući puteve, dva ili tri 
dana napried idjahu, i velikom jih mukom otvarahu. Po dalekom 
bugarskom gvozdu zasjedahu križarom Grci, Srbi, Bugari? i Vlasi 
(Flacos, Ansb.), kad god bi se udaljili iz tabora ili konje pasli, 
udarali bi na njih svojimi otrovnimi strielami, a mnogi ulovljenici is- 
povjediše, da to rade po nalogu braničevskoga stratege, osobito po 
zapoviedi grčkoga cara. Mnogo je križarska vojska pretrpila u po- 
menutoj šumi (Annal. Mediol. ap. Pertz t. XVIII, 379), jer su joj 
grčki hajduci otimali konje i plienili kola, kadgod su ostala bez voj- 
ničke zaštite. Velikimi potežkoćami puta stigoše križari u porušeni 
! ,Exercitus vero de Belgrano (sic!) disgrediens, et duorum dierum 
itinere ineedens per sylvestria, pervenit ad Marubium (Moravum) quem 
etiam navigio transmeavit; et defixis tentoriis secus Danubium in campis 
Brundusti“, Anonymus Canisii p. 806. O Braničevu potanja kod Safafika 
W.J.p. 29—36. Daničić: Rječnik I, 71. Jireček: Die Heerstrasse, p. 
TT R80. 
2 Est enim ibi (Burgariae) maximum nemus itinere dierum quautor, et 
via aretissima“. Annal. Mediol. ad. a. 1176—89. Gesta Friderici imp. 
(Pertz, SS. XVIII, 379), Chron. Sicardi episcopi (Muratori SS. t. VII, 607). 
Will. Tyr. ap. Bongars, p. 653. 
* Intrantes Bulgariam maximas a Bulgaris sustinuimus adversitates, multos 
ex nostris iaculis saucierunt, nos quoscumque ex illis deprehendimus laqueo 
suspendimus. Tageno, p. 6. Chron. Magni Presbyteri ad a. 1187—89. 
(Periz, 59. t. XVII, 509); Anonymus Canisii, p. 907. 
