126 P. MATKOVIĆ, 
nost od Carigrada učvrsti. U to ime odasla poslanike caru u No- 
rimberg sa zamašnimi ponudami, u to ime dočeka cara u svojem 
glavnom gradu Nišu sjajno i smjerno. Uz obećanje izdašne zaštite 
proti Grkom htjede stupiti Stjepan Nemanja u feudalnu svezu 
s carem Fridrikom. Nemanja nudi caru proti Grkom osim svoje 
pomoćne vojske i pomoć svojih prijatelja Petra i Asćna, koji ta- 
kodjer velike nade u cara postavljahu. Iz Ansbertova se putopisa 
i to razabire, da se tadašnje gospodstvo Nemanjino na desnoj strani 
Morave protezalo od Niša do Sr&dca, što su sva tri brata grčkomu 
carstvu oružjem otela. I imena braće Nemanjine, osvojitelja toga 
kraja, dosta se dobro razpoznavaju, premda su od prepisača izo- 
pačena: Crazimerus (Ansb.) ili Chrazimerus (Anon. Can.) jest po 
domaćih izvorih Sracimir» (Ljetopisi srbski u Šafarika: Pamatky, 
str. 58, 59) ili Stracimir» (Ljetopisi u Šafarika, 68); Mercilao 
(Ansb.) ili Mecchillao (Anon. Can.) jest po domaćih izvorih Mi- 
roslav (Miklosić, Mon. serb. p. 1, 2). ! Ova se ista braća, koja 
su vjerovatno pod vrhovnim gospodstvom Stjepanovim u svojih 
kneževinah vladala, spominju u miru, što ga utanačiše Dubrovčani 
sa Stjepanom Nemanjom: ,mega iupano Nemanne, Strazimiro, Mi- 
roslavo nos Ragusei ete. (Ljubić, Monumenta, I., 12). Putopisci 0so- 
bito iztiču gostoljubivost i prijatnost srbskih knezova, nazivajući 
jih: ,amici nostri comites magni de Servia“ (Ansb. p. 26); i sve 
navale, kojim bjehu križari putem izloženi, pripisuju Grkom i nji- 
hovim plaćenikom, a nipošto domaćim Srbom ili njihovim knezovom. 
Tim je ova crta o vladanju naroda u golemoj opreci s onom pu- 
topiščevom slikom naroda kod putovanja Henrika Lava. Ako je 
ono Arnoldovo svjedočanstvo (str. 114) samo istini podobno, tada se 
s narodom glede napredka za sedamnaest godina golemo čudo po- 
činilo; ali, kao što gore primietismo, uviek su se kao i danas zna- 
čajne crte naroda od tudjinaca, a osobito križara, krupnije slikale 
i što više šarenijimi bojami nalagale (Šafašik, W. J. 1. c.). Što se 
tiče ženidbe kneževa sina mladoga ,Tohu“ s kćerju meranskoga 
kneza, koj je nosio i naslov vojvode dalmatinskoga, o tom nego- 
vore drugi izvori. Ime ,Tohu“ moglo bi se uzeti, da je slovensko 
Tješa ili Tjehomile, kojim imenom se zvao, kao što nekoji drže 
(Daničić, Rječnik, III, 341), i otac Stjepana Nemanje; ali srbski 
' St. Novaković dokazuje, da je Miroslav sinovae Nemanjin. Zemljištne 
radnje Nemanjine. U Biogradu 1877, str. 77. 
S 
