144 P. MATKOVIĆ, 
pisci Gottfriedove vojske: Bernardus T'hesauradius (p. 676) i Vilim 
Tirski (p. 15), ali onako obćenito kao i Ansbert. Anna Komnenka 
(ed. Paris p. 212) pako kao i slovenski izvori (Daničić, Rječnik 
I, 448.) zovu u obće svaki klanac ili tiesnu dolinu ,Klisurom“ 
(Clausura), kao što se još na balkanskom poluotoku i danas zove 
(Hochstetter 1. c). Ako bi to ime imalo i nas upućivati, tada bi 
jedan od onih dvaju nepoznatih klanaca bio poznata gore iztak- 
nuta Kunovica * medju Nišem i Ak-Palankom; a drugi klanac bio 
bi medju Ak-Palankom i Pirotom, možda ondje, gdje je na Hoch- 
stetterovoj karti ,Klisura“ (sutjeska Nišave) ubilježena. I daljina 
puta, što ju spominju putopisci, odgovarala bi od prilike onim 
klancem. Ovaj je putopis vrh svega u topografskom pogledu tako 
obilan, kao što ni jedan od predjašnjih, a tim je za sredovječnu 
geografiju, odnosno topografiju, dosta znamenit. I ovim putopiscem 
kao i drugim sredovječnim geografom obsiže Makedonija i staru 
Traciju. Šafarikov topografski komentar _k Ansbertovom putopisu 
(Wiener Jahrb. B. 42), premda god. 1828. napisan, jošte je uviek 
valjano djelo, koje bez prigovora rabi (Riezler op. c.); kamo 
sreće, da je Krause u svojoj geografiji Grčke u srednjem vieku 
(Ersch. u. Gruber Tbl. 83.) onim putem udario, jer mu djelo malo 
naliči historijskoj geografiji. Šteta što Šafarik nije Ansberta s inimi 
izvori ovoga putovanja poredjivao. Nekoja su mjesta jošte danas 
kraj svega obilja književnih pomagala neriešena, jer su koje od 
prepisača izopačena, koje od putopisaca zlo shvaćena; možda bi se 
i ta mjesta razriešiti dala, da su bugarski historijski spomenici pri- 
stupniji, jer su se putopisci osobito u topografskih imenih više pri- 
lagodjivali slovenskom nego li bizantinskom nazivu. 
Buduć da je putopiscem Fridrikove vojske dobom blizu djelo 
najpoznatijega arabskoga geografa Edrisija (1153), tim se pruža 
prilika, da se obazremo i na arabske geografe srednjega vieka, na 
kolike su koristni za poznavanje Balkanskoga poluotoka za ono 
doba. Žalimo, što su nam samo dva arabska geografa za sada bila 
pristupna, naime Edrisi i Abulfeda (umro 1331), * na koje ćemo 
se za ovaj put stegnuti, i oba zajedno uzeti, premda potonji spa- 
da u XIV. stoljeće. Mi bi jih mogli na prosto mimoići: jedno 
1 M. Konstantinovićeva ,,gora Kunovica“ (Glasnik, I., 92). 
* Gćographie d' Edrisi, ed. Jaubert. Paris 1836. — Gećographie d' 
Aboulfeda ; ed. Reinaud, Paris 1848. 
5 Al Bekrijeva putopisa (973) preko Carigrada u Quedlinburg, uza sve 
nastojanje, nemogosmo dobiti. 
