PUTOVANJA PO BALKANSKOM POLUOTOKU. 153 
pojedini, kadšto po tri, uz to marvu, trebaše malo ne cieli dan. 
Nas i marve, primjećuje dalje, bilo je na broju preko 140 (dva 
put sedamdeset)“. Dalje opisuje historik priedjel, kojim je poslanstvo 
putovalo. Putovanje bilo je mučno, pače i pogibeljno; jer se tam- 
nom nočju putovalo, pošto nije ni mjesečina svietlila, a vrhunci pla- 
nina zatvaraše im vid na nebo, da se nisu putem mogli ni po 
zviezdah ravnati. Priedjel pako, kojim putovaše, bijaše obrasao gu- 
stom šumom, pun klanaca, a izpresiecan dubokimi gudurami. Tu 
napominje ljetopisac i pjevanje svojih pratilaca, koji pjevahu turob- 
nom melodijom slavu starih juuaka, o kojih on niti je što čuo 
niti vidio. " Ako su pratioci bili Grci i Bugari, moguće je, da su 
jedni i drugi, svaki u svojem jeziku pjevali; ali ona primjetba Ni- 
cephorova odnosi se vjerovatno na pjevanje grčkih pratilaca, jer 
onih drugih nije po svoj prilici razumio Uz to vrlo živo opisuje 
jeku, koja se razliegaše izmedju planina i gudura, povećavajući 
šum, koj je i bez toga grozan bio, što mu je još više straha _za- 
davalo. I o žiteljih govori putopisac, koji se putnikom sred noći 
iz onih špilja i gudura prikazivahu kao paklena lica, odjeveni u 
crnih haljinah, a oružani kopji i sjekirami. 'Vim više im s početka 
zadavahu straha nočju u nepoznatih krajevih, što nisu grčki govo- 
rili. Al kad jih stadoše prijatno u njihovom jeziku pozdravljati, ko- 
jega su nekoji od pratilaca razumjeli, puste se s njimi u razgovor 
i razabraše, da su miroljubivi stanovnici onih mjesta, ponajviše bu- 
garski izseljenici (Mvo&v Zzomo!), raroda susjednoga, čuvari su pu- 
teva, da tjeraju one, koji bi htjeli susjedna polja hajdučki napadati. 
Od Strume do gradića Strumice (Zrpobunirća), ,što se diže nebu 
pod oblake“, trebovaše putnikom noć i sliedeći cio dan. Strumica se 
diže na tako visokoj i strmoj gori ,ut homines in propugnaculis 
sedentes e valle suspicientibus avicularum similes videantur“. "Tu je 
poslanstvo svetkovalo uskrs (23. ožujka 1926) i ujedno se odma- 
ralo, a putopisac opisuje uz položaj gradića tamošnji narod, nje- 
gove igre i pjevanje. Osobito se Nicephoru zgražalo od bugarskoga 
jezika i pjevanja; jezik mu je barbarski, a pjevanje nomadsko, što 
pjevaju pastiri vodeći s proljeća stoku u šumu i na planine. Uz to 
opisuje i igre (kolo ?), kojimi tamošnji narod slavi praznik i svet- 
kovine; a te igre i položaj gradića tako je putnike zabavljalo, da 
im se sve ugodnije činilo, nego doista jest. Od Strumice zaputi po- 
1 O tom pjevanju Jagić u ,Radu“ kn. XXXVIIL str. 111. Pavić; Na- 
rodne pjesme o boju na Kosovu. Zagreb 1877. str. 4. 
