156 P. MATKOVIĆ, 
plahovit, nije ga lasno, gdje i kada se hoće, prebaciti. Govoreć o 
»Srbiji“ (1 XIV. p. 747) primjećuje, da ju najveća rieka Arius u 
gornjem svojem toku protiče. * Obje mu rieke, Struma i Vardar, imaju 
svoja vrelišta na središnjoj gorskoj osi, što se sred poluotoka od 
Crnoga do Jadranskoga mora proteže. Ova teorija o neprekidnoj 
gorskoj osi, što se stere sredinom balkanskoga poluotoka od iztoka 
k zapadu nedolazi samo kod Nicephora, već potiče iz geografije 
staroga vieka. Strabo u svojem opisu ovoga poluotoka (1. VII, cap. 
9, ed. Miller, p. 260), govoreć o gorah ilirskih, poeonskih i tračkih, 
što se Istru uzporedo, neprekidno protežu, navodi, da tvore jedinu 
crtu, steruću se od Adrije do Ponta, koja dieli me na dva 
“ye roza 
u geografiju die vieka s raznimi jan pače do no- 
vijega vremena zastupano je ovo mnienje na kartah otmenijih geo- 
grafa, gdje se prikazuje ona središnja gora u Strabonovom nacrtu, 
dok ju Bouć, Griesebach i Hahn sasvime neoboriše. 
Nicephor navodi u cielom putopisu samo dva gradića, na ime 
Strumicu i Skopje. Strumici (Žrpovumerla, Žrpodnurla *) opisuje 
položaj, s koje se ,gleda u dolinu kao s oblaka, a spominje ju Nice- 
phor (stari TBeoovrolc, Annotationes, p. 1235) * na drugih mjestih 
" Ana Komnenka (p. 18) opisujući Vardar, navodi, da teče sa susjednih 
gora Mizije (Miotac), pošto si je zamuljio korito, tare si, poput drugih ve- 
likih rieka, novo korito, tako da je staro od novoga korita njekim pro- 
storom odieljeno. Teofilakt, nadbiskup (ep. 55, p. 557), opisuje Vardar 
(Vardarion) kao užasnu rieku, koja postaje pritokom vode sa snježnih gora, 
tako je plahovit, da se ni pješke ni na konju neda pregaziti. Po grebenih 
(unius cubitis compacta altitudine) se tamo prelazi. Buduć da je pogibeljan 
prielaz, daje mu treće ime Acheronta; odatle potiče, što se priča, ,,qui 
per illud navigant, solum digiti crassitudine unius a mortuis dividi. (!) O 
poplavah Vardara i njegovom plahom toku govori i Cantacuzen (II, 242). 
* Ana Komnenka, p. 451, 452) opisujuć Zaemus, navodi, da se proteže 
od Ponta u Ilirik, pretrgnut nješto malo tokom Jadranskoga mora, steruć 
se pod njim, iztiče se opet na protivnoj mu strani i proteže se nepretrgnu- 
timi kosami do Hereenijske šume, gdje jedva napokon prestaje. Dakle 
ono geografijsko pravilo o gorskoj osi što Europu dieli na dva kraja prilično 
je staro. 
3 A, Bouć, La Turquie d' Europe, Paris 1840, I, 217. Ueber die go- 
genannte Centralkette der eur. Tiirkei; Sitzgsber. d. k. k. Akad. d. Wiss. 
math.-naturw. Cl. LII. Bd. Wien, 1866, S. 325—328. Griesebach, Reise 
durch Rumelien, II. Bd. S. 110. Hahn, "Reise von Belgrad nach Šalonik, 
Wien, 1868, S. 236. 
s Strumica u bizantinaca, sr. Tafel, Symbol. erit. JE 48. 
3 Trpeprovnohie 1 vov Srpoduirla. —- Beprobmolie N ovov 
