PABIRCI PO SLOVNICI HRVATSKOJ. 189 
stojati, da jih sastavi točno, kratko i jasno, jer se bez takovih jezik 
neda naučiti. Zato: 
1. Treba da se čuva, koliko je više moguće, izbrajanja pojedino- 
stih, jer to spada u riečnik, a ne u slovnicu; a to mora osobito 
onda činiti, kad se izbrajanje nemože podpuno izvesti. Učenjaci iz- 
brajaju n. p. glagolje V. reda, koji imadu praesens na am, ili em 
ili oboje; ali kad učenik, naučivši težkom mukom te izbrojene gla- 
golje, opazi, da glagolj žvak-a-ti ima žčvač-em; klica-ti, klic-am i 
klič-em, pak jih nenalazi u onom broju, onda izgubi pouzdanje u 
pravilo, ter uza sve izbrajanje mora posegnuti za riečnikom. U 
tom je slučaju mnogo shodnije, da se kaže: njeki imaju am, njeki 
em, njeki oboje, a kako koji, vidi u riečniku. 
2. Smije, ako koji glagolj ima više oblikah za koje vrieme, uzeti 
onaj, koji mu bolje pristaje u pravilo, metnuvši, ako baš hoće, 
druge u opazke, da nesmetaju preglednosti pravila; n. p. glagolj 
imati ima imperfekt: imah, emadjah i imadijah; pošto oblik zmah 
bolje pristaje u pravilo o imperfektu glagoljah V. reda, može ga 
uzeti kano najglavniji. 
3. Bmije i mora, ako strogo znanstveno razlaganje predaleko 
vodi, a osobito ako nije posve sigurno, zamieniti ga prečim i lagljim, 
samo ako se ovo neprotivi temeljnim dokazanim zakonom jezika. 
Učenjaci uče, da su u praesensu nastavci osobni u singularu : 1. 
m, 2. si, 3. t, u pluralu 1. mo, 2. te, 3. nt. Da to dokažu, moraju 
najprije uputiti svoje čitatelje, da se je si pretvorile u š, at u 
singularu i pluralu da je odpalo. Zatim moraju kazati, da se pre- 
ostali nastavci osobni spajaju s osnovom putem spojnih glasnikah 
0, €: 0 za 1. osobu singulara i za 3. plurala, pak od 0m, on postaje 
u staroslavenskom jeziku a, što odgovara našemu 1, e za sve ostale 
osobe, zato osnova plet ima praesens: plet-u, plet-eš, plet-e; plet-e- 
mo, plet-e-te, plet-u. Nu pošto se danas više negovori ja plet-u, već 
plet-em, moraju dalje dokazati, da je spojni glasnik e iz drugih 
osobah prodro u prvu, pak je iztisnuo ono 0, tako da se m ne- 
može više pretvoriti u a==—u, ter ostaje plet-e-m. Nu tim se je doka- 
zalo samo, kako se pravi praesens od osnove na suglasnik; ali kad 
se osnova dočima na glasnik, onda uče, da se spojni glasnici 0 ie 
assimiliraju glasniku osnove; tako od osnove moli, postane: 2moli- 
e-m, moli-e-š, moli-e, odatle: moli-i-m, moli-i-š, moli-i; napokon 
mol-i-m, mol-i-š, mol-ž. Od 3. osobe plurala: 20li-on postaje moli-in, 
mol-i-n; ali to u staroslavenskom jeziku prelazi u a, što odgovara 
naškomu e, dakle plural: 2101-7-mo, mol-i-te, mol-e ; tako od pada-em 
