208 F. RAČKI. 
pisa težko se može misliti, kano što je i K. Jireček iztaknuo, na 
drugu osobu, osim na poznatoga moravskoga kneza Svetoplka, po 
pripisu cRarenimin, Svatopluka. To se potvrdjuje i drugim uzanj 
imenom, kojim se dade popuniti i popraviti ime Svetoplkove su- 
pruge, kako je ono sačuvano u soligradskoj bratovštinskoj staroj 
knjizi (po Karajanovu izdanju), gdje se piše ,uu....uizna“, valjda 
mjesto ,(s)uu(ent)ezizna“ ili zue(nt)ezizna“, kano što se čita pod- 
puno u našem spomeniku. 
Po tom načelu moglo bi se uz imena u civid. rukopisu ,salaho, 
quocili, priuuina“ misliti na panonske slovenske knezove: Salaha, 
Kocila i Privinu. 
Ob ostalih osobah ne zna ge, iz kojih priediela slovenskih bi- 
jahu. Ali kada se promisli, da su IX. stoljeća panonski, hrvatski 
i moravski Sloveni, osobito predjašnji, ponajviše po svojih crkvenih 
i državnih svezah občili s Italijom i Germanijom, za tim da se 
Bugari izriekom kano takovi navode, tada će se opravdanim sma- 
trati zaključak, da su oni Sloveni, koji su posjetili gornjo-talijanski 
»monasterium“, bili ponajviše iz Panonije, imenito iz diela joj med 
Dravom i Savom, i Hrvatske, onda iz Moravske. I u tom pismenom 
spomeniku nalazimo jednu potvrdu više, kako je naš narod jur u 
ranom srednjem vieku živahno obćio s Italijom. Što pripisi spa- 
daju ponajviše u IX. stoljeće, razlog će tomu svatko lasno naći u 
crkvenih i državnih odnošajih karolinžke dobe, i u sliedivših za 
tim dogodjajih, koji su predjašnji red u Italiji i u zapadno-sloven- 
skih zemljah duboko uzdrmali i razvrnuli. | 
