28 STOJAN NOVAKOVIĆ. 
230 kazuje, kako su se u bježanju strašno podavili u Savi, ili su 
dvije vojske prešle jedna na Savi, druga na Dunavu, pa se negdje 
sastale putovima, koje smo malo čas zamišljali kao vezu megju 
dolinama moravskom i kolubarskom. Taki su putevi za madžarske 
operacije mogli imati veliku vrijednost. Zna se još i da je Dušan 
svoju silu kupio u Žiči, kako arhiepiskop Danilo na gore pokaza- 
nom mjestu pripovijeda; i ako bi se na navedenu narodnu tradiciju 
moglo polagati, koliko mi mislimo da bi u ovakoj prilici bilo slo- 
bodno, onda se lako u madžarskom povlačenju boj mogao desiti 
kod Bele Stene, a madžarsko bježanje pokazanim putem. Izlazak 
toga puta na Savu morao je biti više utoka Kolubarina, gdje ni 
danas nema nikakva broda, po svoj prilici na mjestv, gdje je danas 
selo Skela. Ova se postavka vrlo dobro brani prirodom zemljišta, 
koje je niže Skele nisko i barovito. U tome samom imenu ja bih 
našao pošljednji trag nekadašnjeg broda, koji je vezivao stare srpske 
puteve s ugarskima, vodeći na svu priliku Budimu. Malo više ovoga 
mjesta razvaline su grada Beljina i Debrca, a to su obale savske 
visoke, i preko mjesta spram sela Skele parobrodi, koji brode uza 
Savu, teško prolaze, čim voda u ljetnje dane opadne. Najposlije 
jedva da neće imati s ovijem putem sveze i to što su Brankovići, 
otjerani silom turskom u Srijem, izabrali za staniste Kupinovo, 
mjesto koje je moglo biti na pravcu ovoga puta u Srijemu. Dali 
je ovaj put radio tim pravcem još u rimsko doba ne da se za sad 
ničim potvrditi; ali u koliko je drinska dolina, koja je vodila Sir- 
miumu, življe radila, u toliko je ovaj pravac morao imati manje 
vrijednosti. U potonje doba granice i podjela srpskih zemalja, centri 
njihovi i posebni interesi njihovi, koji drinskoj dolini, staroj raz- 
megji Bosne i Srbije, nijesu mogli goditi, mogli su lako nanijeti 
više živosti pravcu kroz dolinu kolubarsku. 
Dve ovo svjedoči da je Požega, za koju za sad ne znam staroga 
imena rimskog, bila jedno od mjesta kud su se putovi vrlo živo 
ukrštali. Milićević, 1. c. 617 bilježi predanje o neobičnoj veličini 
stare rimske varoši na tom mjestu. Sve do prije nove srpske uredbe 
to je mjesto bilo glavno mjesto sadašnjega okruga čačanskoga. Od 
1832 —3D bio je knez Miloš smjestio tamo za neko vrijeme okružne 
vlasti iz Užica, a nova vojnička strategija, na svu priliku i ne zna- 
jući za Rimljane, ustavila se takogje na ovom mjestu, obilježivši 
strategijsku važnost njegovu. 
