Gradja za slovinsku narodnu poeziju. 
IZTRAŽIVANJA AKADEMIKA PROF. V. JAGIĆA. 
Predano u sjednici filologičko-historičkoga razreda dne 14. listopada 1876. 
DIO PRVI. 
Historijska svjedočanstva o pjevanju i pjesničtvu 
slovinskih naroda. 
Li 
Pojma pjesme. Najstarije slovinske pjesni bijahu hieratske i ritualno. Snaga narodnog pjesničtva u Slovina. 
S. 1. Pojav pjesme usko se veže za pojav jezika. Može se reči, 
kao što nema naroda bez svoga jezika, tako ga nema bez svoje 
poezije. Prvi zvuci, koji prodroše iz čovječjih ustiju kao zametak 
rieči, bijahu podjedno i prva pjesma. 'Vajinstveni proces postanja 
čovječje rieči stojaše čovjeka tolika napora, da su prve rieči u nepri- 
viklim ušima zvučala kao najuzvišenija poezija. Iz prva dakle bijaše 
govoriti i pjevati jedno te isto, kao n. pr. što kod ptica pjevačica 
pjevanje služi bar u ograničenoj mjeri sredstvom medjusobnoga pora- 
zumievanja. Na jezicima ostaje još i sada dovoljno tragova nekošnje 
uže sveze medju onim, što danas razlikujemo: govoriti i pjevati. 
Onaj isti glagol, koji u jednom indoevropskom jeziku znači pjevati, 
često se upotrebljuje u drugom sa značenjem govorenja i obratno. 
Na priliku glagol, kojim Grk pjeva (žebo ili &retdo), jednak je sa 
sanskritskim glagolom govorenja (vad&mi), koji u litavskom izrazuje 
značenje: zvati (vadinti) a u slovinskom: vikati (vaditi staroslov. 
= vikati na koga, šaliti se). A glagol, kojim mi danas ,govorimo“ 
— slovinska plemena jedna ,govore“ (istočna i južna), druga ,mlve“ 
(sjeverno-zapadna) — izražavaše nekoč: šum, viku, a u sanskrit- 
skom jeziku: na glas navieštati (participij joguvinas = navieštajući, 
od kor. gu), slaviti. Što u hrvatskom jeziku tek golub ili grlica 
»guče“ (korien gelk), to kod ugarskih Slovenaca općenito ljudi 
Rod TAE XXXVII: 3 
