GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. ID 
Mi si možemo još i danas donekle predstaviti, kakovim se je 
pjesmama rod naših praotaca veselio i radovao, molio i klanjao 
obožavanoj prirodi; jer nam se sačuvao starinski, za tisuću godina 
nazad današnjeg računa dopirući obrazac hvalospjeva u molitvi indij- 
skoga koljena, koje tada jošte, dok one pjesme življahu u ustima 
naroda, ne bješe odveć daleko odmaklo u napredku te smije na 
časak poslužiti zastupnikom cieloga roda, kao u poeziji pars pro toto. 
U indijskom zborniku svetoga znanja (v&da sr. češki: včda), koji 
se sačuvao u trojakom obliku, kao zbornik himna ili pjesama u opće 
(rč znači: pjesma, stih, sr. 7eč, sanskr. korien arč = slov. rek, 
odatle rč-vćda po zakonima indijske fonetike zgvćda ili po izgovoru 
Evropejaca, koji ne umiju izgovoriti našega vokala r: rigvćda), za 
tim kao zbornik stihova odredjenih za službeno pjevanje (sćiman, 
odakle siimavćda) i kao zbornik formula, namienjenih obredima 
žrtvenim (jagjus, odakle jagjurvćda) ima pjesama, to jest molitava 
i popievki, u kojima je duh indijskoga čovjeka izrazio svoje reflek- 
sije o nebu (varuna == 0004v0c), o svietu (mitra, što nekoji tumače 
— slov. mir, sve-mir), o ognju (agni), o suncu (serja, sr. litavski 
saule, slov. sel-ne-ce i naš pridjev: sr), o 2ort (ušas = lat. aurora, 
litavski aušrA), o noći (ratri), o vjetru (vata sr. lit. včjas slov. včtrp), 
o oluji i njenim telalima (rudra i marut), o materi zemlji (prthivi, 
sr. slov. rieč pletb = pit) itd. Sve su to podjedno pojavi prirodni 
i sile nebeske i bogovi; indijska religija onoga doba ne poznavaše 
još uredjene vlade nebeske s tačnim brojem bogova i boginja, prem 
da se već u tim pjesmama slave svi bozi (višvć dčv4s), a na po 
se siloviti Indre (sansk. indra može biti srodan sa slovinskim pri- 
djevom jedar, starosl. jedre). Kako rekoh, za nevolju smiju se 
barem neki, najstariji, himni indijske ,včde“ smatrati izražajima ne 
samo indijskoga, nego općega indoevropskoga duha, ako se i ne da 
zatajiti u njima odsjev prije svega gorostasne indijske prirode. 
S podpunim pouzdanjem možemo se nadati, da će komparativnoj 
nauci skorim poći za rukom iznaći, koji su izmedju tih himna 
najbliže starim indoevropskim nazorima. 
S. 2. Prenesimo se mnogo stotina, valjda i tisuće godina nazad 
u ono vrieme, kada je slovinsko koljeno sačinjavalo odjelitu cjelinu. 
Da nam je znati, kako se slovinski praotcevi razgovarahu sa svo- 
jim bogovima, kakove im pjesme pjevahu, kakove žrtve prinošahu! 
Mjesto himna, kojih na stotine ima u Rgvedi, osta ovdje jedan 
jediti starinski svjedok, puko slovo: pčti, pčsnu. Koliko je malo, 
ipak i to svjedočanstvo nešto znači. Protivno prije pomenutomu 
* 
