GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. 31 
dogodjajima), već po svojem ,zamyšljeniju“ (zamislima), uznoseći 
na mnogostrunoj harfi slavu kijevskih i južnoruskih knezova; za 
to i bijaše njegovo skladanje ,pčsno“, stojeći onako na raskršću 
eposa i lirike, kao još danas maloruske dume. Ali pjesnik ,slova“ 
o polku Igorevu ne odobravaše onoga previsokoga poleta Bojanova, 
po njegovu treba da bude epsko kazivanje vjerno ,po bylinam“, 
t. ]. kako bi u istinu. 
Ne hoteći se udaljiti od historijske istine, ne smijemo se predu- 
boko upuštati u razmišljanje o najstarijim slovinskim ,pjesnima“. 
Tek dvie tri crtice iz jezika. Postojani pridjev ,vješti“ (Bbnrein), 
kojim se karakteriše Bojan — a to sva je prilika nije ni bila jedna 
ličnost, kako ćemo poslije vidjeti — dokazuje, da su u praslovinsko 
doba pjesnici u društvu imali značenje vieštaca, mnogoznalica, ča- 
robnika i proroka. Sprieda istaknuta sveza našega glagola gatati 
s indijskim značenjem pjevati svjedoči još o tome, da je divinacija, 
koja u svakoj religiji rolu igra, primala oblik pjesnički. Nema 
sumnje, da se i tom funkcijom bavio sveštenik, koji u staroslov. 
jeziku nosi nazvanje žrec (2x>pbup) od glagola žrčti (2gbpbru), to 
će reći po izvornom značenju: hvalilac, slavitelj — u litavskom još 
i danas znači ,girti“ slaviti —, slovinski dakle šreci bijahu par 
excellence slavitelji bogova, njihove žrtve (swpprna) sastojahu se u 
pjevanju slave bogovima, kojemu se dakako pridruživalo i darivanje, 
prikazivanje. Iz svega toga dade se izvoditi Mreratski karakter naj- 
starijih slovinskih ,pjesni“: one bijahu popievke u slavu bogova, 
pjevane nekoč od starješine roda, koji je podjedno bio žrec cieloga 
roda, a poslije od posebna staleža ljudi, od pjesnika — žreca. 
S. 3. Ali hieratskom funkcijom nije iserpen pojam ,pjesni“, da 
upravo 6 njoj ne znamo više ništa, jer leži onkraj historijskih svje- 
dočanstva. Druga važna zadaća ,pjesni“ bijaše obredna, rićualna, 
o kojoj možemo prilično vjerno suditi po današnjem životu narodne 
slovinske poezije. Kako svuda gdje se sačuvala starina, još danas 
nema narodnog običaja bez pjesama i to odredjenih pjesama, koje 
upravo onomu običaju pristaju: tako smijemo reći da jeiu davna, 
predhistorijska vremena prosti, pravilno se okrečući život slovinskih 
naroda skrozimice bio proniknut pjesmom; svakoj prigodi, bilo da 
se slava slavila u kući, bilo da se vršila kakova radnja izvan kuće, 
znao je narod _udesiti svoje dobro poznate, stare pjesme, koje onamo 
pristajahu po davnoj tradiciji, bez kojih onaj obred ili običaj ne 
bi bio podpun. Samo što nekoč bijaše svaki narodni obred ili običaj 
obavljan mnogo pravilnije, općenije i obilatije, sa strožim ispunja- 
