
GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. 41 
zabrane vriedan. Glavnu rolu kod toga igraše crkva kao vlast, koja 
vodjaše skrb o svim pojavima duhovnog života nđrod4. Za to naj- 
prije dobro će biti da vidimo, kako se očitovalo staranje crkve da 
kojekakovim poganskim običajima na put stane, medju kojima da- 
kako i narodno pjesničtvo nije bilo na posljednjem mjestu. Crkva 
uklanjaše pjevanje narodnih pjesama čas naročitim zabranama, čas 
preporučivanjem pjevanja hristijanskih, bogu ugodnih pjesama ili 
rieči. U srednjem vieku, osobito na samom početku, pošto bi uve- 
deno hristijanstvo, najznatnija pjesma ili molitva, koju crkva pre- 
poručivaše narodu, bijaše: kyrie eleison. O tome se puno govori 
takodjer u historiji slovinskih naroda. Thietmar merseburžki pripo- 
vieda o lužičkim Srbima ovu pričicu. Njegov predšastnik na epi- 
skopskoj stolici ,Boso“ — ut sibi commissos eo facilius instrueret, 
sclavonica seripserat verba et eos kirieleison cantare rogavit, expo- 
nens eis huius utilitatem (Mon. Germ. FSeript. III. 7595). Razumije 
se, što ovdje nije izriekom kazano, da je pobožni episkop prepo- 
ručujući pjevanje kirieleisona' podjedno odvračao od pjevanja svjet- 
skih pjesama, za koje se Thietmar dakako nije brinuo. Ali narodu 
ne bijaše nova popievka kirieleison razumljiva i za to, kako T'hiet- 
mar nastavlja ,vecordes hoc in malum irrisione mutabant ukrivolsa“ 
(tj. po lužičkosrpski: w krji wćlša, to će reči: u grmu jalša) 
dodavajući s podsmiehom: sic locutus est Boso. Na drugim mjestima 
čitamo kako se je upravo već pjevala ova crkvom propisana popievka. 
Kodi raznih historika ili ljetopisaca pominje se češće, kako narod 
pjevaše kyrie eleison, po češkom izgovoru: krleš, krlešu. Kada su 
svečano uvodili prvog praškog episkopa Dietmara, koji bijaše iz 
Saske ali ,sclavonicam perfecte linguam sciebat“, pjevaše knez 
i velikaši (valjda radi gostiju Niemaca, koji su novoga episkopa 
dopratili) njemačke stihove*: ,Christe keinado, kirie eleison, und 
die halicgen alle helfuent unse ,Kyrie eleison“, a prosti narod česki 
(simpliciores autem et idiotae) podvikivaše: kerlessu (Cosmas I. 23). 
Ili kad se je novi izabrani knez pokazivao, narod vikaše u znak 
! S početka bijaše ne samo preporučano, da narod ne pjeva što drugo van 
»Kirieleison“, nego upravo se zabranjivalo i što dalje tomu dodavati. sr. Hoft- 
mann von Fallersleben, Geschichte deg deutschen Kirchenliedes 1861, 9 ss. 
Ali po riečima ,sclavonica seripserat verba“ u Thietmara može se misliti, 
da je revni Boso još što god tomu dodao bio, može biti prievod onih rieči: 
» Christe gnade kirieleison und die Heiligen alle helfet uns, kirieleison“. 
* Ove njemačke rieči bijabu u ono doba vrlo popularne po Germaniji, sr. 
Hoffmann v. Fallersleben Gesch. d. deut. Kirchenliedes 1861, 39 ss. 
