AG V. JAGIČ, 
ipsos fores ecclesiae cantationibus et salutationibus profanis praece- 
dendi et subsequendi... (Illyric. Sacr. VII. 163). Za objašnjenje 
ovih zabrana neka je pomenut običaj bugarski, o kojem brača 
Miladinovci ovako govore: Bb Crpyra Ipe HEeKOJKY TOAMHH BO 
TOJeMH-TE NPAZAMIJH VOPO-MO CG UUHEWME OKONO Y6PK6A-MA KAAC 
ek Buexa Tpu xopa: eiHo ogxp geBoiiku, Apyro oxo HeBbernu, 
rpereo o1ye ronanu (Muaan, mbenu, VI.). 
S. 7. Iz ovieh primjera, kojih se broj može znatno povećati, ja 
i ne mislim da sam upravo najpregnantnije odabrao' — izlazi na 
vidjelo energijsko staranje crkvene vlasti, da iščupa korov krivo- 
vjerja iz srdaca svojega stada, ali podjedno kao pod pepelom za- 
pretana tinja vatra narodnieh običaja. Razgrnite pepeo, i vatra će 
plamenom uzbuktjeti. Od toga i zaziraše bdijuće oko crkve, za to 
bi ona i osudjivala nesmiljenom strogosti sve, što joj se činilo i 
koliko opasnim. Ne bijaše joj dosta, da se u crkvi ne pjevaju na- 
rodne pjesme, nego u prilikama smatraše opasnim čak dozvolu, da 
se pobožne popievke u crkvi pjevaju na narodnom jeziku. Tako 
n. pr. u praškom sinodu od g. 1406 zabranjeno bi pjevati na češ- 
kom jeziku ma koju crkvenu popievku osim ove četiri: buoh všemo- 
hdci (Vybor I. 322), hospodine pomiluj ny (ib. 27), Jezu Kriste 
" Vrlo bi nas obvezao, tko bi nam izdao zbornik crkvenih sabora raznih 
južnoslovinskih episkopija. U sinodalnim ustanovama ima mnogo važne gradje 
za kulturnu historiju našega naroda. Evo dva-tri primjera. 
Za narodnu nošnju: U jednoj se ustanovi zadarskog sinoda od g. 1598 
zabranjuje ovo: Militares etiam vestes, quas eroaticas appellant, prorsus a 
choro nostro exulare iubemus, tum vero etiam ab omni cleri nostri usu, nisi 
cum peregre proficisci aut de civitate sive mari sive terra exire contigerit. 
(Ilyr. sacr. V. 144). 
Za narodno sujevjerje: Magna est superstitio diabolica apud quosdam 
qui cum matrimonia in ecelesia contrahunt cavent ne per eandem portam 
exeant per quam sunt ingressi. Id prohibeat parochus (ibid.). 
Za narodni običaj šišanja: Pod Andrijom Zmajićem bi ustanouljeno za 
redovnike-misionare barske arhiepiskopije: Ne ritum primos tondendi ca- 
pillos pueris puellisqne exerceant. (Illyr. sacr. VII 168). 
Za razna vračanja i čarobije govori se opširno u zadarskom saboru od 
g. 1598 u Farlatta V. 151 a. 
Za plesanje kola kod cricve: In festo nativitatis Domini cum duobus die- 
bus sequentibus, Paschatis pariter cum duobus diebus sequentibus et Pen- 
tecoste omnino prohibemus saltationes praecipue apud ecelesias (Illyr. sacr. 
IV. 487). 
Za običaj skupljati se u crkvi u vrieme urota ima zaključak sinodalni 
pod Zmajevićem (Illyr. sacr. VIL, 163) a primjer tomu iz splitske historije 
pominje se Schwandtner II. 658. 
