GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. 51 
u »nemškom Gradcu. Ondje se navodi nekoliko popievki, koje su 
»pastirom duhovnem i priprostomu ljuctvu po seleh hasnovite i 
potrebne, vu negdašnjem vremene po jednom redovniku ježuitanskom 
spravljene“. 
Tendencija označena je razgovietno ovim riečima: ,Ove prve i 
za ovemi prišesine popćvke jesu ovde postavljene vu to ime, da 
se popevaju ne leprav vu cirkvah po svetkeh, pod mešami ali na 
procesjah od cirkve do cirkve putujući; nego i po delatnikeh, vu 
vsake fele mestah, rekši: na polje koseči, orjući, ženjući etc., na 
goricah kopajući, koleči ete., mesto »navadneh negdašnjeh stareh 
poganskeh i sramotneh popevkih, kotere priprosti ljudi, poimene 
ženskoga spola gusto krat popevaju, plešući, tancajući, delajući 
doma, vune, na polje, na goricah, sramotno se šaleći te druge ljudi, 
keh nazoči ne, ogovarajući i te takove grehe za šalu jemljući te 
za ništar držeći“. Samo nekoje od pjesama koje dolaze u tom pri- 
logu pokazuju pravilan razmjer i upravo njima pripomenut je na- 
rodni motiv, kao: Ave maris stella (u prievodu: Zdrava zvezda 
morska) da se pjeva na notu: ,Hranila devojka tri sive sokole ete.“; 
O gloriosa domina (u prievodu: O ti gospa odičena) da se pieva na 
notu: Igralo kolo široko; Ave maria (Zdrava budi Maria) na notu: 
posejal sam bažulek, posejal sem draga ljuba; pjesma: smiluj se 
mene o bože, na notu: lepo mi poje črni kos. Na koncu dolazi 
pobožni izdavač još jednom na te popievke: ,I to dosta budi ovde 
od popevkih pridaneh, koteremi se vnogi navuki vu sveteh evan- 
geliomeh zaprti tomače i na razum daju i koteremi se od seh dob, 
z voljum božjum, po menje po već, od leta do leta budu vun pu- 
kale i trebile gore rečene nečiste i nespodobne popevke, dokle se strebe 
i zateru“. 
Sličnih tomu primjera bijaše i drugdje." Na primjer u nekom 
rukopisnom latinsko-češkom zborniku latinskomu himnu ,Gaudea- 
mus pariter ete.“ pripisa pisac: Cancio ista canitur sicut ,elsska 
mila eliczko“ Feifalik, altb&hm. Vers- und Reimkunst IL. 294. U 
husitsko doba prenaredjivahu tekstove u duhu novog nauka, ostav- 
ljajući ipak melodiju poznatih od prije pjesama. Tako se za pjesmu 
1 U Germaniji biše učinjeni takovi pokušaji već u 9 i 10 vieku, na pril. 
neki Otfrid (iz IX stol.) sastavi evangelistarij u stihovima za pjevanje: dum 
quondam sonus inutilium pulsaret aures quorundam probatissimorum viro- 
rum eorumque sanctitatem laicorum  cantus inquietaret obscoenus .... 
partem evangeliorum fheotisce conseriberem, ut aliguantulum huius cantus 
lectionis /udum secularium vocum deleret (Hoffmann v. Fallersleben 24). 
# 
