GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. D3 
još u podpunoj snazi poljski narodni običaj, koji se na ivanjsku 
noć slavio pod imenom sobćike. Marcin z Urzadowa, pisac polj- 
skoga ,herbarza“ 1962, tuži se oštrim riečima, da ćeš na ivanjsku 
noć čitava sela naći na sobćtkama, a sutra dan nema tko da praz- 
nik sv. Ivana po hristijanski proslavi: Przy ogniach niewiasty opa- 
sywaly sie bylica (artemisia) i wieszaly na sobie, ognia krzesali 
deskami trac jednie o drugie, tanezyli i spiewali piesni." , Tamže 
spiewaja piesni plugawe tahcujac a djabet tež skacze raduje sie že 
mu krzesezyanie ezynia modle a chweže a o milego boga nie dbaja 
abowiem dzien swiatego Jana wiesniak6ćw przy chwale mifego boga 
žadnego nie bedzie a okolo sobdtki beda wseysezy crynić rozmaite 
glošsci“. (Wojcicki Gawedy III. 98.) Medju tiem po najnovijim 
kazivanjima Kolberga ovaj običaj sad več izumire. Poljski etnograf 
govori (Lud V. krakowskie 1, 296), da običaj paljenja sobć6taka 
na granici šlezkoj ne živi više. Nad Vislom i Pšemšom slave ga 
još samo gdje i gdje. U okružju krakovskom i nad granicom kra- 
ljestva poljskoga pale vatru još i danas, a za Olkušem, Miechovom 
i Skalmieržom prema sjeveru nema toga više. Po Povislju još se 
donekle proteže. Najviše se slavi, sudeći po opisu, u okolici San- 
domirskoj (sr. Kolberg, Lud II. 108 ss.), ali pjesme naštampane 
iz te okolice kod Kolberga ne daju nam mogućnosti da bismo do- 
prli do kakova dubljega smisla. Očevidno to nijesu više one ,pžu- 
gawe piesni“ (nepristojne pjesme) o kojima s negodovanjem govo- 
raše pisac 16 vieka. Pak i sam običaj sad već nosi na sebi biljeg 
dovoljno nevine zabave (ples djevojaka oko vatre, pjevanje pjesama 
i ovjenčavanje“viencima). 
Još strože govori ob istom prazniku kod Rusa onoga doba ruska 
knjiga Stoglav*? — to je suvremeni izvještaj (neka vrst protokola) 
o moskovskom crkvenom saboru od g. 1551. Ondje se kaže u kve- 
stiji ii glavi 24. ovakav sud o ruskom praznovanju ivanjske noči: 
»Bastaju se gomile ljudi, žena i djevojaka na noćno plesanje, na 
nepristojne besjede, na djavolje pjesme i plese i na bogomrska djela. 
Dogadja se obeščašćenje mladića i oskvrnjenje djevojaka. A kad 
bude noć na odmaku, bjegaju k rieci te se s velikom vikom kao 
pomamni kupaju“. Podpunim pravom nadjoše ruski arheolozi u tom 
opisu spomen onieh ,urpunma mesu ceasi“, o kojima već Nestor 
' Sr. još ove stihove u pjesmi ,,swiatowa roskosz“: 
Wiec y owe sobotki, ktćre gdy palaia, 
rozmaite rospusty przy ogniach dzialaia (Krasz. pomn. 184). 
* O Stoglavu poredi Makapua Merop. pycek. IlepkBu VI, 220 ss, 
