GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. 5D 
Oviem crticama završujem pripoviedanje o borbi narodne poe- 
zije, o preponama koje joj stavljahu na put nove ideje hristijan- 
stva i razvitak kulture. Sila jednog i drugog faktora ne bijaše 
svagdje jednaka. I zbilja slovinska plemena, koliko su si god srodna 
da ne rečem jednaka u svojim prirodnim vlastitostima, naslagaše 
tečajem vjekova svoga historijskog života toliko raznih slojeva na 
svoje prvotno stanje, da je njihov današnji vid vrlo raznolik pak 
i narodna poezija nije danas više ni po što onako jednaka kod 
sviju Slovin, kako se to često prikazuje neslovinskim historicima 
i etnografima, koji se tek na vrhu kreću, motreći naš narodni 
život. Za to ću ja mimoišav opća rasmatranja o slovinskoj narod- 
noj poeziji odmah prieći k pojedinostima. 
III. 
Svjedočanstva o posziji slovinskoj iz 7, 9 i 10 vieka. Kakova bijaše davna poezija u Poljskoj. Dokazi iz lje- 
topisaca: Martina, Kadlubka, Dlugoša. Tragovi narodne poezije u literaturi 16. stoljeća. 
S. 11. Najranija crtica, gdje sć nešto o slovinskim pjevačima ili 
bolje rekuć o gledačima pominje, dolazi kod vizantijskoga pisca 
Teofilakta Simokate (iz VII vieka): rž! Šš oorepaix čvdpec rogi 
DahaBnvot ro "evoc Und€Ey TL GLOpov TrEpIBANNOMEVOV Ti OOJZVOV TONE 
nov daNosav damo rov rod Pagea vrasmorov mOkom dč adroig ra 
QOOTIA XXL ZAO TL oddEv ETEPEOVTO. — — Ot dć To Ev člvoc čpaoxy 
TrepoxEvar žxhaPbnvot — — xxpac ve čmoroepeatla. BIA TO uh čtnoxtioba 
onka roic souaot mepBankesđar to Zopne adroic Zpvoovane rov glogov 
zdvveoey Toy eionvoiov xai koragiaaToy maps/opevne rov Ploy «urote, Nope 
re zavavanesda: mepNxhetv ovx gldorac Troi caMmvytw (ap. Bielowski 
Monum. I. 3—4). Ako ova idilska crtica može biti i nije ništa 
drugo van lukavo izmišljen izgovor, kojim se htjedoše uhode po- 
! Sutradan uhvatiše carske uhode tri čovjeka slovinskoga porekla, koji 
ne bijahu odjeveni u gvoždje ni u kakovo ratno oružje, jedini njihov tovar 
bijahu citare i ništa drugo ne imahu sa sobom. — Oni rekoše da su porek- 
lom Slovini, a naoružaše se citarama jer da nijesu uvježbali nadievati oružja, 
pošto njihova domovina ne poznaje gvoždja te im zato biva život miran i 
spokojan, a na lirama da igraju jer ne umiju trubiti u trube (bojne). 
Kad bi se uzelo, da je ova pripovietka izmišljena od slovinskih uhoda, 
da zakriju svoje nakane, tada bih primjera radi naveo jednaku prievaru 
ruskog junaka Dobrinje Nikitiča, koji vrativ se nakon duga skitanja po 
svietu kući dozna da se upravo njegova žena vjenčala za protivnika mu 
Aljošu Popoviča. Tada se on preobuče kao prosjak te s guslama u ruci 
dodje na pir i poče ondje ,IIO TYCeABILIKAME SIPOB4ATBIME“ gudjeti. 
