56 V. JAGIĆ, 
služiti, da lakše štogodj saznadu o neprijateljima, ona ipak doka- 
zuje bar toliko, da početkom 1 vieka, dolazeć na Dunavu Slovini 
u doticaj s Grcima, dosjetiše se njihovi izaslanici lukavštini uzajm- 
ljenoj iz svoga narodnog života, u kojem već tada pjesma i muzika 
zauzimaše vidno mjesto. Grčki pisac označi riečima xžoz i )\vox 
po svoj prilici južnoslovinske ,gusle“, a sahmvrjec znači ovdje me- 
taforički rat i ratno djelo, jer se ne može vjerovati, da nijesu Slo- 
vinjani svirala i truba već tada poznavali. Protiv takova mnienja 
mogla bi se navesti svjedočanstva iz slovinskih jezika, koji imadu 
nekoliko starinskih rieči iz koriena: sur ili svir_ (svirele, svirala, 
surla itd.), sop (sopćle, sopac itd.), zveg (žvegla), sve sa značenjem 
zvuka dobivenog na stroju puhanjem. Da i Thietmar govoreć o 
polabskim Slovinima pominje, da su polazili u boj tubicinis prae- 
cedentibus (ap. Bielowski I. 252). 
Iz devetoga vieka ima mimogredice spomen o nekakovu Selavus 
saltans. Ermenricus Augiensis iz IX stoljeća (Pertz Script. II. 101) 
veli ovako: tu psalterium arripe puto non alicuius mimi ante ianuam 
stantis sed neque sclavi saltantis — odakle bi se dalo zaključivati, 
da se u ono doba često vidjalo po Germaniji Slovina, koji uza svoj 
narodni instrumenat (možda i gusle) plesahu i pjevahu. Da li su se 
oni stom svojom muzikom po varošima pokazivali ili je inače kako 
god o njihovoj plesno-muzikalnoj naklonosti Ermenich doznao, to 
se iz kratkih rieči ne da razabrati. 
Isto je tako nejasno kazano, što Konstantin bagrenorodjeni u 
svojem spisu de caeremoniis aulae (lib. I. cap. 172) nekim Slovinima, 
koji življahu u Konstantinopolu na dvoru carskom, pripisuje dvor- 
sku službu T& čoyava guožv. (ZxhaBove rode TA OPYAVA QUGOVTAG um 
€2y toradba čxeios). Rask tumači to mjesto ovako: Selavi igitur 
adhibebantur ut mancipia calcandis follibus qui fistulas organicas 
animarent — to bi značilo, da su slovinske narodnosti ljudi na 
prosto samo mieh tlačili! Ne davno preduze si jedan Slovak!, da 
ovo tobože poniženje skine Slovinima s vrata; on dokazuje, da 
ono Opyava ovažv ne znači tek mieh gaziti već upravo na muzikal- 
nim instrumentima puhati. Takim načinom imali bismo iz IX—X 
stoljeća dvie viesti o muzikalnosti Slovinjana: jednu sa sjevera iz 
Germanije, drugu upravo iz centra tadašnje kulture, iz Carigrada. 
Obje žalibože mogu se tumačiti i tako, da su prije na porugu nego 
* Sasinek u članku ,,Slovania i hudba“ u Letopisu Mat. slovačke 1867 
str. 14—20, oprovrgava Reiska uvaženja dostojnim razlozima. 
