58 V. JAGIĆ, 
Maciejowski, Wd4jcicki i drugi, nijesu dugo oklievali nači u tim sti- 
hovima prievod poljske narodne pjesme. Kad bi to i bilo tako, 
opet najviše što bismo mogli ustupiti ovomu svjedočanstvu, bilo bi 
to, da se u ono nekoliko stihova sačuvao onakav kratki izražaj 
narodnje dosjetljivosti, kakovu ima toliko dokaza u današnjoj polj- 
skoj narodnoj poeziji. Ni po što pak ne bi se moglo u tim stiho- 
vima tražiti svjedočanstvo, da su stari Poljaci imali historijske, 
epske pjesme. Ili što isti ljetopisac pripovieda, kad je g. 1109 Bo- 
leslav progonio neprijatelja, da su čak njemački vojnici, dakle pro- 
tivnici, njemu u slavu spjevali pjesmu, od koje rječiti ljetopisac 
navodi 21 stih na latinskom jeziku (ap. Bielowski I. 470) — tko 
će u tome tražiti dokaz poljske historijske pjesme, kako se nekoč 
Maciejowskomu i za njim drugima pohtjelo? Ima li prilike vjero- 
vati, da će oni isti protivnici, o kojima ljetopisac govori: in nocte 
cuncti loricati dormiebant vel in stationibus resistebant, alii vigilias 
faciebant, alii castrum nocte continua circuibant, pjevati slavu svo- 
jemu toli ljutitomu protivniku? Neće li ga prije proklinjati i grditi, 
što im toliko jada zadaje? Pa kad bi i sve to istina bilo, kao što 
nije, zar bi Niemci u slavu svoga protivnika poljske pjesme skladali? 
Ne varajmo dakle sami sebe — i taj primjer ne dokazuje ništa 
drugo, van kako je Martin Gallus htio biti uslužan svomu knezu 
te nešto napisao, što se kao retorijski nakit jedva podnosi, ali kao 
historijsko svjedočanstvo upravo ništa ne vriedi. Ta sam Martin 
izrikom kaže da je napisao onu kroniku ,ne frustra panem  polo- 
nicum manducarem“ (ap. Biel. I. 460). 
Za Boleslava hrabroga pripovieda Dlugoš (II p. 169) da je na 
granicama svoje države namjestio straže: Decrevit etiam plerasque 
villas colonisque earum et rusticis id officium demandavit ut nocti- 
bus singulis excubias nocturnas per vices facerent et voce sonora 
atque cantu fideles excubias se facere declararent — ali i tu više 
ništa, te i opet ne znamo što se pjevalo. 
S. 18. Ali ima nekoliko svjedočanstva, da su u Poljaka neki 
znatniji momenti narodnjega života zbilja davali gradju za pjesme, 
samo što se ne može dokazati, da bi to bile prave epske pjesme, 
koje se, gdje upravo u narodu živu, odlikuju takim vlastitostima, 
kakovih čini mi se, u naroda poljskoga nikada ni bilo nije. Narodu 
poljskomu ne dostajaše za epiku potrebita spokojstva, polaganosti, 
objektivnosti; on bijaše nekoč kao još i danas za epsku poeziju 
preokretan, prebrz, odveć gibak i odveć subjektivan. Poljaku ne 
dostajalo bi strpljivosti, da o jednom dogodjaju pjeva pjesmu od 
