GRADJA ZA NARODNU SLOVINSKU POEZIJU. 59 
više stotina stihova: njegov živahni, dosjetljivi duh shvatio bi jezgru 
stvari te je pregnantnom kratkoćom susredio u nekoliko vrsta. 
Tako radi duh poljskoga naroda danas a ova njegova karakteri- 
stična vlastitost za cielo nije od danas, već od starine, pa da nije 
krivo shvaćeni patriotizam poljskih historika literarnih prije Đ0 go- 
dina zatjerao ih u lažljivu poziciju — medju vrstama, što se kaže, 
može se čitati njihova bojazan, da će narod poljski manje slavan 
biti ako svom silom ne dokažu, da je imao barem nekoč, ako već 
danas nema, onakovu epsku poeziju kao srpski — ne bi takovi 
oštroumni i zaslužni učenjaci kao Maciejowski svjedočanstva, koja 
sve prije dokazuju nego li eksistenciju epskih pjesama, natezali bili 
na kalup, na koji nikako ne idu. Evo nekoliko takovih primjera. 
U Kadlubka čitamo o porazu zadanom poljskoj vojsci od Prusa 
(Bielowski II. 315): quod lamentationum varietates a diversis di- 
verso modo deploratae usque hodie lugubriter deplangunt. Iz ovoga 
svjedočanstva nikako ne sliedi, da su one ,lamentationes“ bile na- 
rodne epske pjesme, već dodatak: a diversis diverso modo govori 
ne za to nego protiv toga, da ne kažemo još i to, kako narod u 
svojim epskim pjesmama nije toliko voljan pominjati poraze, koliko 
slaviti pobjede, junačtva. 
Dlugoš 7. 832 pripovieda, da je još do njegovo doba dopirala 
pjesma o ubijstvu Lukierde, kćeri Nikole kašubskoga, žene Prže- 
myslava kneza velikopoljskoga (7 1283), u kojoj moljaše svoga 
supruga da je makar u poderanim haljinama povrati kući roditelj- 
skoj a da joj poštedi život: Facinus suum Przemislaus dux ocecul- 
tum perpetuoque tegendum silentio crediderat velut a paucis consciis 
et obscure actum. Quod tamen deo efficiente publico et vulgart car- 
mine in suum dedecus audiebat cantart, quod etiam in nostram 
usque aetatem constat pertigisse nostrique saeculi illud concinunt 
theatra.' Nemamo razloga ne vjerovati riečima Dlugoša. Vrlo tra- 
gički slučaj bješe opjevan, da čak teatralno prikazivan, to će reči 
nadje se ljudi, koji upotrebiše taj grozno-umiljeni dogodjaj da ga 
1 Još razgovjetnije govori Dlugoš o tome 1. VII, 840 C: De iugulatione 
autem uxoris praefatae ducis Przemislai Lukierdis . . . in execrationem tam 
foedi sceleris deo permittente carmina vulgaria, ab agrestibus ruditer 
composita lingua polonica usque ad nostra tempora eanebantur, in 
quibus praefata Lukierdis obseerabat ducem Przemislaum sibi vitam non eripi 
sed in paternam domum etiam in pannis vilibus deduci. Sudeći po ovim rie- 
čima onaj tragički slučaj imao bi bio dati povod narodnoj balladi. Ali do- 
datak ,,ab agrestibus ruditer composita“ nekako mi smeta. Nijesu li to bile 
tek versificirane ,,Mordgesehichten ?“ 
