GRADJA ZA NARODNU SLOVINSKU POEZIJU. 63 
anonimnih knjižica 16 i 17 vieka, te da nam ih izda u novu! iz- 
danju. Za poslovice poljske, u kojima ima historijske sadržine, 
postarao se te ih u koje čemu liepo osvietlio pokojni Weryha- 
Darowski.? 
BV 
Ooski svjedcoi o pjevanju pjesama. Tragovi narodne lirike u rukopisima. Historijsko pjesme bez razlike do 
narodne epike. Uplivi njemački u Českoj. Jokulatori i Vaganti. 
S. 19. Isto su tako odlomita karaktera viesti suvremenih ljeto- 
pisaca o českoj narodnoj poeziji. Samo mimogredice te kao nehotice 
biva spomen o pjevanju pjesama, igranju i drugim nedozvoljenim 
zabavama. Kozma hvali kneza Bfetislava (1092), za to što je mno- 
žinu poganskih običaja iz Češke iskorienio: Christianae religionis 
zelo succensus nimio omnes magos, ariolos et sortilegos extrusit 
regni sui e medio, similiter et lucos sive arhores quas in multis 
locis colebat vulgus ignobile, extirpavit et igne cremavit. Item et 
superstitiosas institutiones, guas villani adhuc semipagani in pente- 
costem tertia sive quarta feria observabant, offerentes libamina super 
fontes mactabant victimas et demonibus immolabant, item sepul- 
turas quae fiebant in silvis et in campis atque scenas (vl. cenas) 
quas ex gentili ritu faciebant in bivlis et in triviis, quasi ob ani- 
marum pausationem, item et iocos profanos quos super mortuos 
1 Nekoje od ovih knjižica preštampane su u zborniku W. Wojcickoga : 
Biblioteka pisarzy starožytnyeh, Warszawa 1843—1844, 6 svezaka i u 
Kraszewskoga Pomniki do historij obyezajćw w Polsce, Warszawa 1843. 
Ja ću izvaditi odavle neka svjedočanstva: ,,Albertus z Wojny“ na pitanje 
xiadza, da li sviet još što mari za njihove ,,note“ (pobožne pjesme) od- 
govara : 
Bynajmniej, ani pitać tam nabožny rzeczy, 
rychley co frantowskiego kazdy ma na pieczy, 
rzadko tam psalm wspomniona, ezesciey styehach bywa 
one dawne : Melo wiec, kiedy ste zagrzewa, 
albo tež o Cyprydzie, badz Džbanie pisanym . . . (Kraszew. 49) 
»Peregrinacya Dziadowska“ opisuje prezanimljivo život i običaje sliepaca 
— prosjaka, njihov razgovor i viećanje, na kojoj se strani i kojim načinom 
može steći najviše hljeba i novca. Iz ciele sadržine vidi se, da su onda već 
(u XVI i XVII vieku) ,,dziady“ ili ,,kaliki“ —i ova rieč dolazi u poljskom 
jeziku isto tako kao u ruskom — redovito samo umjeli pjevati svete pje- 
sme, ali jedan ,,dziad“ kaže iznimice : 
Nie wadzi tež kantyceki iakiekoliwiek miewać, 
gdy sie gdzie conkurs trafi, piosneczke zašpiewać (Kraszaw. idi 
2 U knjizi izdanoj g. 1874 u Poznanju pod naslovom ,,Przystowia pol- 
skie odnoszace sie do nazwisk szlacheckich i miejscosovsci.“ 
