64 V. JAGIĆ, 
suos, inanes cicntes manes ac induti faciem larvis bachando exer- 
cebant; has abominationes et alias sacrilegas adinventiones dux 
bonus ne ultra fierent in populo dei exterminavit (lib. IIL e. 1). 
Ovo znamenito mjesto, upravo locus classicus o poganskim obi- 
čajima starih Čeha, dosta je tamno toga radi, što Kozma ne htjede 
razgovietno govoriti već u frazama uzajmljenim iz drugieh pisaca; 
nema ipak sumnje, da je udarac, koji za Bretislava! stiže preostale 
tragove poganstva u Češkoj, zahvatio bar u nekoliko i narodnu 
poeziju, ma da je, razumije se, nije iskorienio. U XIV vieku ne- 
poznati prevoditelj tumačenja deset zapoviedi božjih opet se ovako 
tuži: 
Treti v svatč časy hraji 
a na svatć nic netbaji, 
I6pe by bylo orati 
než v nedčli tancčvati. 
Potom usta ofčruji 
d4blu když v tanci zpievajt 
o smilsivie piesni nesličnć 
a k tomu v čas nek4zanć. 
Uši takć ofčruji 
když radčjši posluchaju 
elych piesni, zlćho pravenie, 
pr&zdnć piščby i hudenie 
a o svatej suši netbaji .. Vyb. 1. 237. 
Teško je reči, koliko je ovdje pisac imao pred očima konkretne 
slučajeve iz narodnog života. Nu da i nema toga, znali bismo sve, 
što nam se ovdje kazuje, to jest da je češki narod isto kao ostala 
slovinska plemena imao množinu svojih običaja i zabava, od kojih 
ne odustajaše tako lako. Isto bi se tako samo sobom razumievalo, 
da je narod u trenutcima općega veselja svirao, plesao i pjevao, 
kad i ne bismo u ljetopiscima čitali ovake opise, kao za krunjenja 
Većeslava II. g. 1297: 
Tune plebs exultat, elamoribus aula resultat, 
fit totusque chorus clero psallente sonorus, 
Hi tune exaltant cantus alique quoque saltant... 
Dicunt: rex divus sit vita perpete vivus 
regnet, proficiat, felix super omnia fiat (Kčnigsaaler Ge- 
" Pulkava, ljetopisac XIV vieka tvrdi da je slava kneza Bretislava jošte 
u njegovo doba živjela »mezy lidmi“: nebo ehwala jeho i slovutnost' do 
dnešniho dne slovutnč zni mezi lidmi cap. 30. 
