66 . V. JAGIĆ, 
Handsehrift 117). To se potvrdjuje auloreginskom' kronikom, koja 
čitavo poglavlje ,de novitatibus morum“ piše (ed. Loserth 469, s.) 
a o novštini u muzici ovako priča: Cantus fractis vocibus per se- 
mitonium et diapente modulatus, olim tantum de perfectis musicis 
usitatus, iam in choreis ubique resonat et plateis a laicis et phari- 
sacis. Ja se ni pošto ne slažem s mnienjem g. J. Jirečka, da je 
kronika pod ,cantus olim tantum do perfectis musicis usitatus“ 
razumievala i što od narodne poezije. Već dodatci choreae magt- 
strales i de perfectis musicis usitatus dokazuju protivno. Mi ne 
možemo ni u jednom od ovih svjedočanstva nači potvrde za na- 
rodnu epiku u Češkoj. Skorije smijemo reći, kada su suvremeni 
pisci opažali ovake promjene, kao uprav pomenutu izmjenu u pje- 
vanju, u muzici, u nošnji i koje čemu još, ili kada ih je zanimalo 
čak da saopće ovaku stvar: in omnibus civitatibus fere regni et 
coram rege communior est usus linguae Teutonicae quam Boemicae 
ista vice (god. 1834, Losert Kčnigsaal. Geseh. Quellen 502) — da 
bi, velju, oni za cielo zamietili bili njegovanje narodne epike, da 
joj je i gdje traga bilo. 
Pravedno se dakle može sumnjati, da bi Češki narod u 13 i 
14 vieku imao bio drugačiju narodnu poeziju, nego li danas. Mi- 
slim vrst, karakter i cieli ustroj, a ne sadržinu pojedinih pjesama. 
Badržina je kao lišće, što jesenju s drva opada a proljećem novo 
ali jednako, tjera. To se može čak nekim malim dokazima utvrditi. 
Medju rukopisnim zbornicima svjetske, ne narodne već umjetne 
lirike, ima još po gdjekoja pjesmica skroz narodna ili kao imitacija 
narodne spjevana. Feifalik (Altčech. Leiche, Lieder und Spriiche, 
str. 699 ss.) privodi ove primjere, br. 21: ,stratila s' jsem milćho“ 
itd., br. 22: ,šla dva tovačiše“, br. 23; ,viem € jednu dfibravku“ 
i još nekoliko odlomaka. Po čemu mi sudimo, da su to narodne 
pjesme? Upravo po tom, što se tako divno podudaraju s današnjom 
! U tom dragocjenom izvoru za nutarnji život Čeha u 14 vieku ima 
mnogo zanimljivih crtica, ja ću da istaknem tek ovu jednu: u životu kralja 
Većeslava I govori se (145 ed Loserth) ovo: Vidimus non solum de Italiae, 
Franciae totiusque Germanie partibus universis, sed nunc de Russia nune 
de Prussia nune de Graecia et nonnunquam de ultimis Ungarorum et de 
maritimis finibus (iz hrvatskog primorja?) ad hune famosum regem con- 
fluere religiosos et etiam clericos plurimos saeculares, guorum quidam bar- 
bam, alit comam more barbarico nutrientes seu witu graeco quandoque 
etiam in slavico idiomate celebrarunt missarum solempnia saepius co- 
ram rege... ss. još ib. 163, kako govorahu Poljaci kada su Većeslavu 
krunu poljsku nudjali. 
