GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. 67 
lirikom. Dakle u pet stotina godina nije češki narod ni malo iz- 
mienio karaktera svoje narodne lirike. Taj argumenat trebalo bi 
da uzmu na um literarni historici takodjer onda, kada stanu go- 
voriti o epskoj poeziji. Sravni još Č. Č. M. 1838, 1839, Vybor II. 
639—646, Jungmann hist. čes. lit. odd. II. nro 30. Početci ne- 
kojih lirskih pjesama nadjoše se u dvie stare rukopisne knjige iz 
16 stoljeća (Jungm. hist. č. 1. odd. IV. br. 201, 202) i gle _ne- 
kima izmedju njih opet se može posve jednakih paralela naći medju 
današnjim pjesmama: n. p. početku ,stoji lipka v širćm poli listu 
širokćho“ poredi narodnu pjesmu u Sušila br. 153 ili 756; početku 
»proč kalina v struze stoji“ poredi pjesmu br. 433 u Sušila ili na 
str. 100 u Erbena; početku ,vim j& h4jek zeleny“ sravni pjesmu 
na str. TD4 u Sušila. Ovakvih primjera ima za cielo i više te bih 
ja želio, da ih tko marljivo pobilježi i s paralelnim mjestima iz- 
dade, jer su za pravu historiju narodne poezije vrlo znatni. Ali 
već i toga što ja ovdje istakoh, dosta je da posvjedoči, da se češki 
narod zbilja u lirskoj svojoj poeziji od 14 vieka napried nije ni- 
koliko izmienio. A _ kada je on mogao izgubiti tako bez traga i glasa 
svoju epsku poeziju, ako je zbilja imao? Ja bih mislio, da su istom 
husitski ratovi i jezuitska reakcija tako silno darnuli u živac če- 
škoga naroda, da bi mogli bili duh češkoga naroda navratiti na 
novu kolotečinu te izbrisati iz njegove pameti, da i to jedva sa 
svime, uspomenu na staru slavu, kad bi je dojako držao bio u 
epskim pjesmama; ali konac 13 i prva polovica 14 stoljeća, ne 
gledeć na jak napredak germanizacije u gradovima, ne bijahu ni- 
kako prema tomu, da zatru epsku poeziju. Naprotiv mi znamo iz 
historije, da sada još ni jačanje njemačke narodnosti u Ceškoj nije 
napredovalo bez velika odpora sa strane čak češkoga plemstva. 
Kada se g. 1318 kralju Janu rodi drugi sin, priča kronika čak o 
raspri medju češkom i njemačkom partijom radi imena koje će se 
dati novorodjencu: Nobiles quidam viri de Rheno, quorum plures 
aderant, puerum volebant nominare nomine avi sui imperatoris 
Heinricum, alii vero de Boemia geniti, quorum tune clamor prae- 
valuit, nomen obtinent Ottacarum, quod regibus convenit Boemorum 
(ed. Loserth p. 401). U toj se maloj crtici ogleda dovoljno reliefno 
opozicija narodna čak iz najviših dvorskih krugova. Pak u to 
doba, kada se narodna uzbudjenost javlja prvom tutnjavom , pred- 
vjestnicom potonje bure, da pada upravo smrt narodne češke epike ? 
Ja bih svakomu, tko bi me htio u to uputiti, odgovorio: magnum 
dicis, vix_credibile. 
*%& 
