68 V. JAGIČ, 
Dolazim i opet na jaki argumenat ex silentio. O češkom na- 
rodu mnogo je više i potanje poznato iz njegova srednjega vieka, 
nego li i o kojem drugom slovinskom. Domaći i inostrani pisci, 
kojima bješe napunjena češka zemlja, napisaše opširne ljetopise svoga 
i dosle dj vremena. Čak o narodnim sagama, narodnim preda- 
njima! puno se govori. Ali nigdje niti u tim ljetopisima niti kod 
susjednih pisaca, koji su polazili češku zemlju, nema nikakva svje- 
dočanstva, da bi češko pleme iz svojih narodnih predanja, iz svojih 
saga, razvilo bilo narodnu epiku. Ja se dakako ne slažem s onima, 
koji umuju po analogiji te odatle što Srbi ili Rusi imaju narodnu 
epiku još danas, izvode da su je sva ostala slovinska plemena za 
cielo morala imati barem nekoč. Takova argumentacija ne može 
se priznati valjanom, kao što se ne može vjerovati, makar da je 
više puti izrečeno bilo, da je slovinski narod već u davno doba 
svoga jedinstva imao nekakav veliki mitološki, što li, epos, kojega 
atomi tobože još i sada letaju po zraku. 'Vakova mišljenja bijahu 
istina nekoč braća Grimmi, ali sada se općenito misli drugačije. 
Izvor epske poezije jest mladji, nego li saga. Iz saga pomalja se 
historija, svaki narod koji ima historiju, ima i sage; ali ima i na- 
roda bez historije, oni i nijesu istupili iz saga. U sagi prepliće se 
božansko sa čovječanskim te ovo nadovezuje na ono, tražeći sveze 
rodbinske, miešanje krvi i što je tomu podobno. Osobito prijatnih 
okolnosti hoće se tomu, da narod sadržinu svojih saga pretvori u 
epsku poeziju, taj prietvor ne podje nego samo nekojim narodima 
za rukom, kod kojih u zgodan momenat nadodje k sagama nekakav 
vanredni dogodjaj, koji cio narod potjera na njeko vrieme u kre- 
tanje: taj dogodjaj mora da se pokazao osobito sjajnim spolja, n. 
pr. junačke pobjede nad neprijateljima, ali tako da nije pomjerio 
duševnoga stanja naroda. Kad bi epska poezija kod Srba i Rusa 
bila nekakav ostatak iz prahistorijskog jedinstva, bilo bi u njoj za 
cielo više zajedničkoga više srodnoga sadržaja nego li zbilja ima. 
Ali toga nema za to, što su Rusi istom kao osebna narodna jedi- 
nica razvili svoje byline, sastavivši svoje dojakošnje sage sa sjajnim 
viekom kijevskoga kneževanja u jednu epsku cjelinu, u ciklus 
" Preveliki entuziazam za narodnu poeziju našao je nekoč u historiji 
Tita Livija ciele stihove narodnog eposa, u što danas već malo tko vjeruje. 
Isto tako bijaše ljudi, koji iz Kozme tumačiše narodnu epiku češku. Triezno 
raspravlja o tome Nebesky u Č. Č. M. 1852 4, 148 ss., dokazujuć punim 
pravom , da mi još nemamo nikakva razloga, pod senum fabulosa narratio 
razumievati upravo narodne pjesme. 
