GRADJA ZA SLOVINŠKU NARODNU POEZIJU. 69 
vladimirskih junaka. Isto tako dobiše Srbi istom kao osebno južno- 
slovinsko pleme nagon na junačke pjesme, a dosta kasno, t. j. u 
četrnaestom vieku, razviše čak epski ciklus, kojega središtem pred- 
stavlja se odpor južnoga slovinstva protiv Turaka. Kako se kod 
jednih i drugih epska poezija sve do danas sačuvala, ako ine bez 
velikih modifikacija, tako se i zna o njoj već iz davna; već u 14. 
19. 16. itd. stoljeću pročulo se o njoj, male ako i slučajne crtice 
o njoj biše unesene u razne domaće ili inostrane zapiske. O svemu 
tomu nema ni za česko ni za poljsko pleme nikakva govora; a 
ja sve mislim, kad bi češki narod u koje mu drago vrieme razvio 
bio ciklus narodnih pjesama epskih s jednim ili nekoliko glavnih 
predstavitelja narodne slave, narodnog junačtva, da bismo mi o tome 
još prije koje šta saznali, nego li je prilike bilo doznati štogod o 
epici ruskoj ili srpskoj, jer se kako rekoh o Česima mnogo više 
pisalo nego li o Rusima ili Srbima. 
S. 17. Ostaje samo još pitanje o odjelitim historijskim pjesmama, 
koje ako su i postojale u narodnoj sredini, ne dodjoše ipak do 
razvoja narodne epike, već kako bi se prigodicć koja pjesma po- 
javila, u slavu ovog ili onog dogodjaja, onako bi i opeta bez sveze, 
bez duga života. Da je takovih pjesama bilo medju Česima, mislim 
da se ne može posumnjati, a za dokaz može se navesti ono ne- 
koliko historijskih pjesama iz kraljodvorskoga zbornika. Dakako 
tko bi htio, da iz ovih pjesama izvodi dokaz, da je česki narod 
imao svoju narodnu epiku poput Rusa ili Srba, morao bi istom 
dokazati, da su u kraljodvorskom zborniku zbilja narodne pjesme. 
Ali taj dokaz nije još nikomu pošao za rukom, pače danas se već 
smije vjerovati, da historijske pjesme kraljodvorskog zbornika imaju 
knjižni početak, da ih nije nigda prosti česki narod pjevao onako, 
kao n. pr. što pjevaju Srbi svoga Kraljevića Marka ili Rusi svoga 
Iliju Muromca. Samo toliko može se tvrditi, da je sastavitelj (ili 
sastavitelji) ovih pjesama dobro poznavao narodnu poeziju te du- 
boko u njezina njedra posizao. Ali što je u kraljodvorskom zbor- 
niku (ja vazda razumievam historijske pjesme) čisto narodna ele- 
menta, onoliko mogaše se vazda nači u narodnoj českoj poeziji, na 
primjer još u današnjoj. 
Čitatelj može iz ovih mojih rieči razabrati, da se ja s nekim 
glavnim mislima posljednjega djela, koje je posvećeno kritici kraljo-- 
dvorskog rukopisa, nikako ne slažem. Po mojemu mišljenju nije u 
knjizi Jirečka, Josipa i Hermenegilda, (die Echtheit der Kčnigin- 
hofer Handsehrift, Prag 1862) sasma pravilno označeno stanovište, 
