10 V. JAGIČ, 
s kojega valja ocjenjivati kraljodvorski zbornik. Vjernije je, što 
govori Hanuš u knjizi das Sehriftwesen und Sehrifttum (Prag 1861, 
11 ss). Nedavno dokaza J. Gebauer (Filolog. a paedag. Listy II 
103 ss.), da su stihovi 40—60 pjesme ,Jaroslava“ izvadjeni iz 
putopisa Marka Pola, i to iz českoga Milliona, prievoda djela 
Marka Pola. Česki prievod učinjen je s latinskog, njegdje u 14. 
stoljeću, svakako poslje godine 1320, oko koje bi prevedeno djelo 
Marka Pola na latinski, koje je izvorno sastavljeno, kako se sada 
općenito misli, na starofrancuskom jeziku (sr. Le live de Marco 
Polo par M. G. Pauthier, Paris 1865 i Yule: The book of ser 
Marco Polo). 
Prof. Gebauer navodi nekoliko argumenata čak iz češke stili- 
zacije, po kojima ne bi autor ,Jaroslava“ imao bio pod rukom lat. 
prievoda, već upravo češki prievod latinskoga Milliona. Ova argu- 
mentacija prof. Gebauera vrlo je važna te ja ostavljam češkim lite- 
rarnim historicima da ociene njezin veliki domašaj. Meni je dosta, 
što se i na taj način iznovice osvjedočujem, da sastaviteljem ,Jaro- 
slava“ nije bio nitko iz naroda u užem smislu rieči, već čovjek iz 
reda obrazovanih ljudi, koji je čitao suvremene knjige. Tako i opet 
dolazimo na misao, koju bješe već davno izrekao pokojni Palacky, 
da je sastavitelj ,Jaroslava“ po svoj prilici spadao medju ljude 
viših stališa (Wiener Jahrbiicher B. 48 S. 147 ss). Protiv Palac- 
koga usta poslije Nebesky (Č. Č. M. 1852, 3, 165 ss), ali njegovi 
argumenti, kojima zagovara prostonarodni izvor pjesme, nijesu dosta 
jaki. Dakako na Zavišu Vitkovica ne misli danas više nitko, a 1 
pokojni Palacky odrekao se bio te hipoteze, sr. Dčjiny N&roda 
českćho II. 1., 1874, str. 236, op. 266. 
Ja nisam bio nauman ovim redcima ma da bi samo kosnuti se 
teškoga i zapletenoga pitanja o značenju pjesama kraljodvorskoga 
rukopisa u češkoj literaturi. Meni bijaše samo do toga, da se oprav- 
dam, za što govoreć o historijskim svjedočanstvima za česku na- 
rodnu poeziju nisam stavio na čelo kraljodvorskoga rukopisa. On 
ostaje u mojim očima još jednako knjigom tajinstvenom, zapeča- 
čenom sa sedam pečata, koja je već mnogo vike podigla, ali još 
uviek izaziva na nova istraživanja, istraživanja kojih bi ja želio 
mnogo sličnih onoj raspravi prof. Tomka u Čas. Čes Muz. 1849, 
2, 21—44, što je po mojem uvjerenju najdragocjeniji dosadašnji 
prilog k objašnjenju ovoga spomenika. 
I uz tako zvanu Dalimilovu kroniku naštampano je nekoliko ver- 
sifikacija u formi historijskih pjesama. Ali ono nisu nikakove na- 
