T4 V. JAGIĆ, 
ipsis nuptiis octo joculatores habeantur et non plures, cantantibus 
et loquentibus conciones qui rymarii dicuntur, nec non vendentibus 
nuroch. 
S. 19. Ima još jedna institucija, koju Češka dobi od zapadnih 
susjeda — to bijahu vaganti, ž&ci (djaci), kojih zadatak bijaše 
medju ostalim i skladanje te pjevanje latinskih pjesama, kojima 
podržavahu podjedno svoju eksistenciju. Redovito bavljahu se vaganti 
latinskom poezijom (sr. Giesebrecht, Die Vaganten oder Goliarden 
und ihre Lieder, Allg. Monatschrift Kiel 1853), ali za Česku ima 
dokaza i o tom, da su češki ,ž&4ci“ sastavljali takodjer češke pjesme. 
O tom je obilato govorio Feifalik (Altčech. Leiehe, Lieder u. 
Spriiche 643 ss.), koji je i nekoje njihove pjesme iznovice na- 
štampao. Živahno crt& vladanje takova djaka u krčmi češka satira 
Vybor 1. 943—996. Kako ovi ,ubogi vrazi“ stojahu u tiesnim od- 
nošajima s prostim narodom, može se vjerovati Feifaliku, gdje 
tvrdi, da su neke narodne pjesmice, ili barem sasma na narodnu 
spjevane, spasene od vječite propasti upravo preko ž&4ka. Ne misli 
ipak nitko na to, da bi ovi ž&ci mogli biti nosioci narodne epike 
ili njezini čuvari. "Ko je još manje prilike vjerovati o njima nego 
li o gori pomenutim jokulatorima. 

V. 
Svjedočanstva o pjevanju pjesama kod Rusa. Crkva vojuje protiv raznih običaja. Ljetopisi pominju Aljošu Po- 
povića, Dobrinju, ali šute o Iliji Muromcu. Spominjanje o Iliji u 16 i 17 stoljeću. Tragovi u njemačkoj sagi. 
S. 20. Dok se za oba zapadnoslovinska plemena, poljsko i češko, 
ne može nikakvim dokazima utvrditi, da bi u starini imali bili 
drugojačiju narodnu poeziju nego li u današnje vrieme, može se 
naprotiv za ona slovinska plemena, koja još danas imadu narodnu 
epiku, barem nekolikim, ako i ne odveć znatnim svjedočanstvima 
iz starine posvjedočiti to, što već u napried znamo, naime da je 
njihova današnja epika zbilja od starine. 
Počnimo od Zusa. Da bude priegled potpun, ističem najprije 
neke mimogredne, slučajne crtice o pjesmama i pjevanju, iz kojih 
se isto tako ovdje ne može gotovo ništa dalje izvoditi, kao ni u 
sprieda navedenim slučajevima iz poljskih ili čeških ljetopisaca. 
Vladimir Monomach govori u svojoj pouci medju ostaliem ovo (g. 
1096): a emoxy Moro nocaaru ko mH sa ne Hbcre B Hem Hu 
844 HH ZOOpA, Za OBIXB OGVHME OIJAKAJVB MYKA 6IA M OHBI CBATB- 
OBI 6I0 B nde&nuu  mbero me Buabxp 6o ew epske pagocru 
(Mnar. brom. 167). Ove rieči sasma općenito pominju svadbene 
