GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. TI 
Sve su to za cielo dragocjena svjedočanstva, ali odveć općenita, 
mi iz njih ne bismo mogli sastaviti sebi konkretne slike, da se 
nije do dana današnjega sačuvalo toliko toga, što jamačno već u 
14 vieku sačinjavaše glavnu sadržinu onih strogo pokvarenih 2b0- 
rišća i igrišća. 
S. 21. Ali dojakošnje crtice govore tek o pjesmama, koje bijahu 
vezane za razne običaje — obredne pjesme. Narodna epika nije 
istina isključena iz religioznieh obreda, ali glavno njezino područje 
ne spada simo. Junačka pjesma kreće se u kolu junaka, ljubi rat 
i hrabrost slavnih vodja — to je njezin živalj. Sto govori o tome 
ruska starina ? 
Stari ruski ljetopisci, najčišći inače i najbogatiji izvor za pozna- 
vanje ruske starine, pominju tek na dva-tri mjesta o pjesmi ili 
pjesniku u takovim okolnostima, gdje bi se na epiku moglo po- 
misliti. U tako zvanoj volinjskoj kronici (ipatski ljetopis) biva pod 
g. 1240 spomen o nekom  ,slovutnom pievcu* Mitusi, koji bješe 
zlostavljen za to što ne htjede služiti kneza Danilu: C206ymena2o 
nteya Mumycćy apeBae sa roplocrb He BocxorbBna GaysKurb 
KHA810 AaHM1y PAZApAHOTO AKBI CBAsaHorO IpuBelOTIA. Ne može 
se pravo razabrati, da li je taj Mitusa bio samo pjevač kneževski 
ili podjedno i pjesnik. Ako ovo posljednje, tad bismo imali Mitusu 
smatrati onakovim kneževskim (dvorskim) pjesnikom južnoruskim, 
kakovim bijaše onaj polumitski Bajan, koji se u slovu o polku 
Igorevu pominje, ili sastavitelj slova. Malo za tim, kazuje se, kada 
se Danilo i Vasiljko kao pobjeditelji Jatvaga vratiše kući, to ,rbeup 
CAABHY  IIOfXy UMA, 60ry NOMOFILy UMA H NPHAOCTA CO CAABOIO 
Ha semauo cBomwo“ (load. Co6p. JEbron. 1. 180, 197); ali kakova 
se tu razumicvala pjesma, ne znamo; može biti ova ,slavna pjesma“ 
bijaše samo karakter crkvenoga (,mnogaja 1čta“), a onaj sprieda 
pomenuti ,pievac“ Mitusa crkveni kantor. Jer se u ljetopisima 
plrkBubi“ pominju upravo u tom pošljednjem značenju. U XI vieku 
po svjedočanstvu raznieh ljetopisa dodjoše ovakovi  ,pievci“ iz 
Grčke u Kiev te ustrojiše crkveno pojanje u Rusiji po višim pra- 
vilima, na 8 glasa, ili kako Tatiščev veli ,orauunna uepkosnoe 
OTB MUPCKHX'E IBCeHb, YHNOTPeOAHeMBIX'b KO ynećegeniio“ (sr. 
Bestužev-Rjumin ,o Cocrasb pyeek. abromuceii“ Uuć. 1868, 1pu- 
JosRenie 48, Makapir Mer. p. uepk. I. 201 ss). 
S. 22. Više nego li ova dva mjesta izriče ruski kronograf prve 
redakcije pod g. 6125 (1217) u glavi 195: ,Cp akro 61295 6riern 
6oir_ knssto KOpiro BceBponojopnuy co kHuasemp NKoHneraHruHomM' 
