GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. Te3) 
s kronografskom bilješkom nalazimo razlikost ne samo u godinama, 
nego i u cieloj sadržini. Po nikonovskim izvorima (t.j. oniem odakle 
je nikonovski svod erpao svoju gradju) izlazi Aleksandr Popovič 
junakom Vladimirova vremena, koji se odlikova odbijajući Polovce 
i Pečenege svagda, razumie se, s uspjehom; za to i bi od Vladi- 
mira odlikovan zlatnom grivnom o vrat 1 povišenjem u broj dvor- 
skih velmoža. Po kronografu on življaše u 135 vieku, učestvovaše 
u razmiricama ruskih knezova te pogibe u bitci na rieci Kalki g. 6731 
(1223) podjedno s ostaliem junacima: Bb akro 6(31 6paHe 6BICTE 
BEJMKA HA KAJKAX'B BCbMB KHABeMB PYCCKHMP CP IOFAHBIMH 
1040BIBI H NOOHINA IOFAHIH MHOTO KHABOH PYCKUX'B HM BOHMHCTBO 
ueronania BP pbub ćesaucaeHHo mMHoskecTBo. 70204 ske y6uua 
Anexkcanopa Ilonoguua U UHBUL% MHO2ULY MAKULY sKE GoLAMUpEB% 
(po drugome tekstu: HM MHBIX'D CEMBOECAM% CHIHBIX'B TAKHX'B 2Ke- 
ćorarbipei1). A. IlonoBe, Msćopuukp 98". Ove dvie versije ne dadu 
se dakako svesti u sklad, ako se shvate kao fakt historijski: ako 
je historijski istina ono prvo, ne može biti ovo drugo; ako li ovo 
drugo, ne može ono prvo. Uzme li se naprotiv da su obje versije, 
nezavisno jedna od odruge, unessene u kronograf i ljetopisne kom- 
pilacije iz bogatog vrela narodnih predanja, tada mogu poetski obje 
biti istinite. Narodna bo epika nastavljajuć se od jednoga poko- 
ljenja od drugoga, zasteže život svojih junaka na čitave viekove. 
B gledišta dakle narodne epike može se još kako tako protu- 
mačiti, za što je po jednim ljetopisnim izvještajima Aljoša Popovič 
junakovao u XI vieku, u doba Vladimirovo, a po drugim živio 
i poginuo istom u prvoj polovici XIII vieka. Nego ovo tuma- 
čenje, ako se i može poduprieti raznim analogijama o odnošajima 
ruskih bogatira kao historijskih ličnosti k mjestu koje zauzimaju 
u poeziji“, ipak nezadovoljava podpunoma našega očekivanja. — 

" O propasti Aljoše Popoviča u bitki na Kalki pominju razni, ranijii 
pozniji ruski ljetopisi, kao, trojicki prvi (11. C. 1. 1. 219), novgorodski 
četvrti (II. C. ZL. IV. 28), voskresenski (II. U. P. JL VII. 132) i drugi, sr. 
Bestužev-Rjumin brom. anariit apx. kommucin IV, 154. U nikonov- 
skom se ljetopisu kaže: BOMIICTBEHHBIX JUOACM TOJUAKO 6BICTE IIOGIEHO, 
#KO HH ACCATDIH O Tb HUX'b BE3MOZKE M36'bsnaru, M Anexcanopa Llo- 
nosuwua u coujey eeo Topona u flo6pvuo Pasanuwa 372ama2 0 nosca, 
U CEMLOECATMo BOJVUKUA& U vpabpuirs; 6oeamvrpeit 806 no6ienu 6vuua. 
* I Bestužev-Rjumin nemože ništa više o tom reći, van: upenaHia o 
OOTATBIPAX'B, BANHUCAHHBIH BB AbTONHCH nosagbinuit Moryrb 6BITE 
OTTOJOCKAMH HAPOJHBIX'B CKABAHIJL M CB HTOHM TOYKH 8pbHnia Ipe1- 
CTABJHIOTb BONPOCB AOCTOLLHBIIL 066y2 «genisi TbX'b KOTOPBIC B4HHMA- 
Tea Hapoasnoro caoBecnocrii, Zbron. a1. Apxeorp. Kom. IV. 69, 
