GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. 81 
znatnu rolu kao sada. Meni se čini, da je karakter ovoga ,bogatira“ 
(junaka), koji po današnjim bylinama jedva i zaslužuje to ime, is- 
krivljen narodnim mišljenjem toga radi, što se junak zvao ,Popovič“ 
t. j. popov sin, te se u narodu malo po malo sastavila ovakova slika 
toga čovjeka: Aljoša je ,Popovič“ nadriknjiga, koji se odmetnuo 
od svoga zvanja te svoju vještinu i prednost, u sravnjenju s dru- 
gima, samo na zlo upotrebljuje; on zavodi lukavštinoni tudje žene, 
otima tudje blago, vara i povladjuje oniem, koji lažu ;li što nepravo 
rade; pravi spletke' i neprilike, itd. Takav od prilike čovjek bijaše 
i onaj Aleksij Popovič, o kojem ima jedna maloruska duma (Aaew- 
cbir IlonoBnub u“ 6ypa ua dopuomb mopi, broj 44. u 1. svezci 
zbornika Antonoviča i Dragomanova). Dakako da se duma po svojem 
principijalnom karakteru znatno razlikuje od bylina, ali neke 
osnovne crte u karakteru ,Oleksija“ jasno napominju velikorusko z 
» Aljošu“. 
3. 23. Nešto razgovietnije sačuva se sveza medju ljetopisnim ka- 
zivanjem i bylinama kod Dobrinje. O njemu govore već najstariji 
! Prof. Buslaev uzima na um, što se u bylinama Aljoša Popovič zove 
sinom “popa Rostovskoga (sr. n. pr. Rybnikov III. 20 str. 95, gdje sam 
Aljoša govori: KAKB y MOoero rocygapa 6bIao 6arioniku, y leBoHTba 
nona 6Brio Pocmosckaeo ..), te daje historijsku prednost onoj bilješci 
kronografskoj, koju sam i ja na prvom mjestu istaknuo, gdje Aljoša po- 
maže Konstantina ftostovskoga. Po tome dakle imali bismo već kod Aljoše 
Popoviča, kao što ćemo niže vidjeti kod još nekih bogatira, slučaj razši- 
renja epskoga kruga, nazadke, to će reći regresivnim putem bio bi bogatir 
13 stoljeća povučen u kolo Vladimirovih junaka jedanaestoga vieka. Ja 
žalibog nemam pri ruci tverskoga ljetopisa, koji ako i spada medju poznije 
kompilacije, vrlo opširno pripovieda učestvovanje Aljoše u gori pomenutoj 
bitci (Lipeckoj), na što se umah nadovezuje i poraz kod Kalke. Ondje se 
veli, da je Aljoša poslije bitke lipecke, u kojoj podupiraše Konstantina, 
bojeći se njegova brata a svojega protivnika Jurja, osobito za to što mu je 
ubio ,6ćesvmuaro 6ospuna Parućopa“, otišao u nekakav grad te onamo 
sazvao oko sebe ,ux;xe sHanie xXpaćpuxr upuaiyuuBimxeg Bp TO 
Bpema“, dakle sve junake — bogatire onoga vremena, te viećaše s njima, 
nANIe CAYGKHTH HAUHYTbB KHHBeM'D IO FAZHBIMD KHAJKeHBAM'B, TO 
M He XOTA MMYT'b ICpe6urTHes, IOHOKe KHHBeM'B BB Pycu Benko 
Heycerpoenie u uacru 6oeBe“: odlučeno bi ,KO CJUJZKUMU UM 60U- 
HOMY BONUKOMYJ KH310 65 MAmepu epa0dom; Rueet.“ Ovim ljetopis- 
nim pripoviedanjem posvećeno je jedinstvo epskoga cikla — junaci — bo- 
gatiri ruski zarekoše se službu služiti jedinomu velikomu knezu u materi gra- 
dova Kijevu — ruska bylina održa ovo sveto obećanje. Aljoša prvi dade 
primjer te se cielom svojom eksistencijom preseli u bylinama u vrieme Vla- 
dimirovo. Sr. skypnaxe Muaucer. Hap. IIpocB. 1871 br. 4, str. 237; A. 
KopcakoBe, Mepstu pocroBekoe KHsizkecrBo, Nasanp 1872, str. 158, 244. 
R. J. A. XXXVII. G 
