82 V. JAGIĆ, 
ljetopisi kao o historijskoj, rodstvenim svezama s knezom Vladi- 
mirom svezanoj ličnosti. U lavr. ljetop. čitamo pod g. 6478 (967): 
»u pede go6pPBIHA * npocure Boaogumepa * Bonogumepp 60 65 or 
Maayumu KarouHuuyb oaesuapi, ceerpa sze 66 Ao6pBiHA * OTBIB ZKPO 
OB uma Manpk gmćedasuae, 65 60 loćpsima oy Bonodumepy . . . 
u mae Bonogumupe cp (Ao)6peimoro Boemp (čit. oyeMp) CBOMME 
Hopyropony“ ... Pod god. 6488 (980): ,Bonoaumepp ske Iocaagu 
Jobpemy oyia ceoeeo B Host ropoxk u npumeve Ao6peima HoBy 
ropoay gocraBu kymupa mayb pikormo BOaxoBoME u :EPAXy eMy 
Juoape HOoByropo)ecT6H AKH 60ry . . Pod god. 6493 (985): Mye 
Bonogumepe na Bonrapbi cp Ao6pbinomw cp BoeMp (čit. oyemMp) 
CBOMMB B JOABIAX, a VOpBKH 6eperoMn IPHBEAC HA KOHUX HM 1IO- 
6bau Bon(r)apeL Peue Ao6peina Bonogumepy * CBINAAAX KO- 
NOAHMKB G:K6 CYTB BCH B CANOBbX CHMB AAHM HAMB HE AAHATH, 
IOMAeMB MCKATB JAIOTHUKOBP . .“ Ove kratke crtice dovoljno ozna- 
čuju Dobrinju kao ličnost znatnu; on se odlikova osobitim taktom 
političkim, bijaše osnovač državne vlasti Vladimirove i jamačno nje- 
gova desna ruka. Spram ,poluvarjažskoga“ Vladimira, koji se na 
početku svoje vlade za nevolju oslonjaše još na tu neslovinsku 
družinu, bijaše Dobrinja od prvoga početka predstavitelj odlučnog 
slovinstva te kako se čini, protivnik onih tudjinaca; njegova osnova 
bijaše, da njihovu silu, pošto je svoje zvanje izvršila, jednom za 
uviek skrši. Iz historije je poznato, da je umnomu pregaocu taj 
plan pošao za rukom: Vladimir, njegovo čedo, njegov gojenac, slavi 
se otcem slovinsko-hristijanske države ruske. Koje što od toga ima 
još iu bylinama, samo iskrivljeno prema kasnijemu narodnomu 
mišljenju.! U narodnoj pameti stajaše svietla ličnost kneza Vladi- 
mira tako visoko u dostojanstvu, da Dobrinja nije mogao biti stariji 
ili umniji od ,svietloga sunašea“, samoga kneza. Byline dakle shva- 
* Ja se čudim, kako je g. Kvašnin-Samarin (Beebaa V. 229) mogao 
tako na prečae presuditi, da ljetopisni ,,Dobrinja“ ,oćinaro cp 6ora- 
TBIPeM'b OH'p nuuero ne umkerp“ ?! Što je ljetopisni Dobrinja čovjek 
zrelih godina, gotovo starac, a narodni mladić (Bbunbit woHonma), tko će 
se na tom zaustaviti kao na kakvoj neodolivoj zapreci? Nije li zar narodna 
poezija u mnogo znatnijim momentima odstupila od historijskog predanja ? 
A jednakost u imenu ne dokazuje li ništa? Ta to i jest upravo najvažniji 
indicijum i kriterijum. Istina, pisac nadje u nikonovskom ljetopisu pod 
god. 1004 ovu bilješčicu: roroskb abra Anopura Zlo6pauxosa rpa- 
6paeo OoTpaBoio okopmnina epom ero cayru te radostan kliče: BOT'E 
Halle uekomoe. Dakle je narodnomu Dobrinji bliže taj zagonetljivi 
Dobrjankov nego li pravi Dobrinja ?! 
