90 (NEE. GTA GIG, 
eeTb Tpurua u 10 cero ave * 6bna aku B Pogub. HM pede Baya 
Il ponoaky * BHAMIIH KOJBKO BOHHB y Ćpara TBOer0, HAMA HX'B 
He nmepećopoTu, TBOpu MHPB CEB 6PATOMB CBOHMB, ABCTA NOB 
HM ce pede. HM pede Mponoakp * TakB 6ynu. M nocna BayaAb 
KB Boaogumepy Cune rTJaroaA * iaKo CG6BICTB GA MBICIb TBOIA, 
iako npuBeiy K ro6b HMponoaka m nupuerpom oyćuru u. M Bo- 
JOAHMEP'B KE TO CABINIABB, BPIIEAB Bb ABOpB TEepeMHBI H 
OTEHb, O He&M Ke pone cKasaxoMB, cble Ty CE ApyauHoro 
cBoero. HM pede Baya fMponoaky * nouiu KB 6pary eBoemy. M 
pede My * uro MH HH Blacu, TO Hag npuumy. Ilomge Re Mpo- 
IOAK'b, peue ze emy BapA:KBKO * He XOJU KHA:RE, OJY6BIOTB TA, 
no6ćbruu B Ilegqembra u npuBejenmu mu. M ne nocaynia ero u 
nupuae iIHMponoake Kb Bonogumepy. HMxo nombse Bb ABepu H 1o- 
AbiacTa u ABa Bapara meuemu noyp nasyeb. Bayab ske sarTBopu 
ABepu u ne ga mo Hemp uru cBsoump. M vako Oy6beH'B 6'BICTB 
Ilponoake (Lavr. Ljetop. pod g. 6488). Ovaj prizor, epskom ši- 
rinom opisan, bio bi vrlo zgodan za bylinu — a tko zna, nije li 
zbilja nekoč i bila od toga narodna bylina — ali današnje narodno 
pjesničtvo za to više ništa ne zna. Što se danas pjeva o Bludovu 
sinu, kako se osvetio za uvredu, nanesenu njegovoj majci na Vla- 
dimirovu piru te silom oteo onu istu nevjestu, koju je njezina 
majka javno Bludovoj majci na piru uskratila te ponudjenu čašu 
preko nje prolila bila — taj sadržaj byline čini se nama do ista manje 
znatan, manje dostojan narodnog spominjanja, nego li navedeni pri- 
zor iz ljetopisa; ali mišljenje naroda ne slaže se svagda s našim 
nazorima, narod ima svoje uzore i svoje interese, kojih mi ne doku- 
čujemo uviek. Za toine možemo van riedko razabrati, za što na- 
rodna pamet upravo ovo drži a ono zaboravlja; u opće mora se čak 
i to priznati, da nisu svagda najznatniji momenti iz narodne proš- 
losti niti najznatniji ljudi, koje narod pominje u svojim pjesmama. 
S. 27. Podobno Bludu sačuva se u narodnim bylinama i o nekom 
Putjati trag i uspomena samo preko njegovih potomaka. Lijetopisno 
kazivanje stavlja Putjatu pod konac XI i na početak XII vieka. 
On bijaše čovjek mogućan za kneza Svjatopolka Izjaslaviča, Dlugoš 
zove ga ,Putata palatinus“ (lib. IIL. 321 ad an. 1094). Poslije 
smrti ovoga kneza, koji čini mi se nije bio osobito povoljan narodu, 
okrenu se nezadovoljstvo Kijevljana protiv Putjate; razjareni narod 
razori Putjatni dvor, hoteći mu se valjda osvetiti za koje kakvu ne- 
pravdu, koju je od njega pretrpio dok bijaše živ Svjatopolk. Zna- 
menito je, što se. po svjedočanstvu 'Tatiščeva još u prošlom vieku 
