102 V. JAGIČ, 
smisao. Nu sve da i uzmemo, da je nješto historijskog ostalo u 
pjesmi br. 11 («nara Msanko) ili br. 12 (kussb Poman') ili br. 18 
(sRypuao, gdje izdatelji sjećaju na byline o Čurilu Plenkoviču) — 
to je sve gdje bih ja još donekle mogao pristati uz njihovo tuma- 
čenje — koliko se velikih prevrata moralo dogoditi u narodnoj po- 
eziji južnoruskoj, dok ona spadne na take kratke pjesmice obredna 
značenja, da u njima spase pošljednji spomen svojih nekošnjih pro- 
slavljenika! 
S. 33. Ima ipak dosta jakih svjedočanstva tomu, da je i južno- 
ruski narod pjevao nekoč byline o južnoruskim knezovima 1 nji- 
hovoj slavi. Već a priori teško bi nam bilo vjerovati, da onaj isti 
narod, koji je pozniju epiku svoga života, kozačtvo, osvietlio tolikim 
brojem znamenitih pjesama — ograničeni broj današnjih duma, to 
je tek ostatak mnogo većega nekošnjega bogatstva -— ne bi bio 
pjevao o predjašnjim svojim dogadjajima. Naklonost naroda k pje- 
vanju epskih pjesama, to če reči svojih dogodjaja, niti se tako lako 
gubi niti tako lako dobija. Lakše je razumjeti, što narod potresen 
u svojoj duši novim velikim dogadjajima, pod težinom svježih uti- 
saka, izgladjuje spominjanje prošloga te sadržinu pjesama obnov- 
ljuje. Po pojmovima dakle, koje sam si ja sastavio, izučajuć  slo- 
vinsku narodnu poeziju, smije se iz eksistencije duma o kozačkoj 
epoki maloruskoga naroda zaključivati na bivši prije obstanak jednakih 
narodnih pjesama o kneževskoj epoki. To bijahu maloruske ,byline“, 
uzimajući ovu rieč u njezinu najstarijem značenju, koje se saču- 
valo u slovu o puku Igorevu. I zbilja to nije tek moje nagadjanje, 
nije puka hipoteza, već historijski fakt. Sreća htjede te se našlo 
»slovo“ o polku Igorevu, uneseno dosta neokretnom rukom u stare 
knjige, a sačuvano u jednom jeditom rukopisu 15 ili 16 vieka, koji 
je žalibog poslije izgorio u Moskvi. Što je ,slovo“, ne gledeć na 
njegov poorušeni književni oblik? Ništa drugo, van maloruska 
»duma“ 12—13 stoljeća ili maloruska ,bylina“ onoga vremena. 
Jedno i drugo nazvanje pristaje. Reknemo li, da je slovo ,duma“ 
— time priznasmo njegovu najbližu svezu u načinu poetskog izla- 
ganja s potonjim dumama — o tome se poslije dokaza Maksimoviča 
i Buslaeva' ne može sumnjati. Reknemo li, da je slovo ,bylina“, 
time označismo njegovo značenje i položaj u južnoruskoj literaturi 
' Ja mislim na Maksimovičevo izdanje narodnih južnoruskih pjesama, 
osobito ono od god. 1849, gdje su u opaskama pod tekstom navedena 
paralelna mjesta iz slova o polku Igoreva, za tiem na prekrasnu raspravu 
Buslaeva: ,OGE ĐIHYeCKHX'D BBIPA/KeHMAX'B yKPAHHCKOH NODSIM“ U 
