GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. 103 
a podjedno izrekosmo, da je slovo i zbilja uza svoju najbližu svezu 
s dumama još jako srodno sa sjevernoruskim bylinama, svakako 
srodnije od potonjih duma. Južnoruski narod imadjaše svoje byline 
kao i sjevernoruski; pjesnik slova kaže: mauarum ske ca Tpu (čit. 
ToH) mbeHu Io 6oinamM# cero BpeMeHH a He IO BAMBININEHMIO 
BosHro, time je izrikom istaknuto, da njegova pjesma držeći se 
vjerno onoga, kako je bilo (6ernuHa = dogodjaj), i sama hoće da 
bude ,bylina“ t. j. pripoviedanje istine, istinita dogodjaja: TO eTa- 
puna, To u avbanne, kako se kadšto završuju današnje velikoruske 
byline. Odnošaj dakle pjesnika prema pjesmi bijaše u južnoruskim 
bylinama, sudeći po slovu, onaj isti, koji danas još opažamo u sje- 
vernoruskim bylinama. Ali izlaganje sadržine, da već sam izbor sa- 
držine u starim južnoruskim bylinama, napominjaše skorije potonje 
dume nego li suvremene ili današnje sjevernoruske byline. Ili zar 
nije spomena vriedno, što u slovu i u zadonšćini, jedinim ostatcima 
stare maloruske i južne velikoruske epske poezije, pjesnik slavi poraz, 
oplakuje nesreću, kao u svakoj dumi što biva, dočim sadržaj veliko- 
ruskih bylina redovito slavi — junačtvo ovjenčano potpunim us- 
pjehom ? 
U slovu pominje se takodjer još vladimirski krug narodnih pje- 
sama, ako i nešto tamno. Što znače rieči pjesnika slova — ja, razu- 
mie se, mislim slovo u njegovu izvornu obliku, koji se razrušen 
danas jedva raspoznaje — gdje veli: Ilounemp zne Gparme nopbeTe 
GlIO OTE emapaeo Baadumepa go nvinbimnaro Mrops, nego li da 
htjede i on svoju ,bylinu“ nadovezati na onaj slavni krug Vladi- 
mirovih vremena? Taj će smisao imati i ono često spominjanje 
»vješćega“ (== vieštaca) Bojana, koji se u slovu uzima kao histo- 
rijska ličnost, kao bivši nekoč znameniti pjesnik ,staroga Jaroslava“ 
(1019—1054), ,hrabroga Mstislava“ (Vladimirova sina) i ,krasnoga 
Romana Svjatoslavljiča“ (f 1079). Prem da dogodjaj, o kojem po- 
minje slovo (1185—1186), nije se nego za sto godina kasnije zbio, 
opet je Bojan, taj tobožnji pjesnik jedanaestoga vieka, izišao skro- 
zimice mitičan. On pjevaše uz mnogostrunu harfu (eBoa bula 
NPBCTBI HA ZKMBAA CTPYHBI BBCKIAAIIE), njegove pjesme bijahu 
na toliko slavne, da se je još pjesnik slova cielih fraza iz njih 
sjećao, kao one ,pripievke“: Hu xXBIrpy, HH FOpA31y, HM ITHIIO 
ropasay cy1a ćokua He muHyrnu ili one: TA2KKO TH TrONOBb Kpomt 
njegoviem Ogepku I. 210—230. Sr. takodjer primjere izvadjene iz ruskih 
ljetopisa kod Sreznevskoga: ,MsBberua umnep. ak. Hanygp VI. 342 
do 344, ' 
