104 V. JAGIČ, 
Iaeurw, 340 Tu Tbay Kpomb roaopei — ali s druge strane bješe 
Bojan čudo od vještca, on bi se umio prometnuti u sivog orla ili 
mrkog vuka ili umiljenog slavulja, odakle je i pjevanje mu izraženo 
glagolom ymmekorarn; najposlije on se zove unukom boga Velesa 
a nosi pridjev ,Bbmjeli“ t. j. vieštac. Ovako se ličnost Bojana ras- 
plinula u mitos ili da okrenemo, što če biti bliže istini, recimo 
pjesniku ,slova“ bijaše dobro poznata množina bylina ili duma 
južnoruskih o ,starim knezovima“ (I'bCHB CTAPBIM'B KH#8€M'b), počam 
od ,staroga“ Vladimira i njegovih sinova; ovim bylinama, koje su 
bile razprostranjene po narodu te ih je svatko dobro poznavao, nije 
se znalo za začetnika, za ,pjesmotvorca“; narodna fantazija, u kojoj 
učestvova takodjer sastavitelj ,slova“, sastavi Si konkretan lik ta- 
kova pjesnika u Bojanu. Po narodnome mišljenju bijaše Bojan sa- 
stavitelj onih pjesama o slavi starih vremena, ali podjedno: vieštac, 
koji se umio pretvarati u životinje. Isto pripovieda Liudprand (Pertz 
Mon. Germ. V. 309) o jednom sinu cara bugarskoga Simeuna, koji 
se takodjer zvaše Bajan: duos filios. habuit, unum nomine Bajanum, 
alterum Petrum, Bajanum autem adeo foere magicam didicisse ut 
ex _homine subito fieri /upum quamvecunque cerneres feram. Pokojni 
Venelin bijaše toga mišljenja (sr. Macuka. oće Merop. boarape, 
M. 1849, 263), da onaj u slovu pominjani Bojan i nije nitko drugi 
van taj bugarski carević Bajan. Ovo mišljenje nije tako nerazložito, 
da se ne bi smjelo još danas izriekom spomenuti. Ja bih ipak vo- 
lio da kažemo, da je i kod Bugara i kod Rusa bio jednak mithos, 
jednako uwarodno pričanje o viešteu Bajanu-Bojanu: u Bugarskoj 
pričaše o njemu po svjedočanstvu Liudpranda kao sinu cara Sime- 
una (Liudprand govori o njem kao bivšem, a za Petra naročito do- 
daje: qui nunc usque superest), u Rusiji kao unuku Velesa: ondje 
dakle bijaše samo carskog, ovdje upravo božjeg roda.! 
S. 34. Da se je u ,slovu“ o polku Igorevu samo jedan obrazac 
sačuvao, kojemu jednakih bijaše u južnoruskoj starini velika mno- 
žina, otome neće posumnjati, tko ima na umu Ss jedne strane od- 
siev slova u mnogim pojedinostima u starim južnoruskim ljetopi- 
' Ja pristajem uz kneza Vjazemskoga, kada veli (Bambuanua na 
CAOBO O ILUBKY MropeBi, Cu6. 1875) str. 504, move caoBom'p ,Bo- 
Hb“ nmbBenp Pyceekili COBCpINEHHO UPABILIHO OOOZHAYTACT'B uab 
KPYI'B IbBBNOBE s takim ograničenjem, da je Bojan ili Bajan ime 
kolektivno, kojim sva dojakošnja narodna poezija dobi svoju personifika- 
ciju, svoj osobni početak. Veća čest drugih kombinacija učenoga komenta- 
tora ostat će tek ne bezkoristnim, oštroumnim nagadjanjem. 

